ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4892/20 Справа № 212/8706/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/8706/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді – Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивач –  Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року, яка постановлена суддею Пустовітом О.Г. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (надалі – АТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дацко В.Я., про визнання договору дарування недійсним.
Позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив, в якості забезпечення позову, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 23 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком В.Я. за реєстровим № 1158. 
Заява про забезпечення позову подана до суду до пред`явлення позову та обґрунтована тим, що 11 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та громадянкою України ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 014/3653/147291/82, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 40 000 дол. США 00 центів строком до 11.04.2018 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. 
У зв`язку з тим, що боржниця не виконувала умови кредитного договору, банк звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором та 19.02.2016 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області було винесено рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 22 635,21 Дол. США. 
Боржниця знаючи про наявність заборгованості, стягнутої за судовим рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2016 року по справі № 171/1831/15-ц, 23.07.2019 року уклала Договір дарування квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко В.Я. за реєстровим № 1158. 
Позивач вважає, що, відповідно до ст. 234 ЦК України, зазначений вище Договір дарування підлягає визнанню недійсним, з огляду на те, що сторони, які уклали Договір дарування є близькими родичами, які уклали його з метою приховати майно – квартиру АДРЕСА_1 , без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо відсутності підстав для накладення арешту на належну відповідачу ОСОБА_1 квартиру, з посиланням на те, що задоволення позову обмежуватиметься лише визнанням недійсним договору дарування та відчуження нерухомого майна не призведе до неможливості виконання такого рішення. Зокрема, на думку позивача, судом не було враховано, що, у випадку відчуження квартири, при задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним, АТ «Райффайзен Банк Аваль» не зможе реалізувати своє право на звернення стягнення на це майно, як на майно боржниці ОСОБА_2 .
Крім того, позивач просить суд апеляційної інстанції стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Учасники справи, будучи завчасно  належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від  відповідачів ОСОБА_1  та ОСОБА_2     надійшли  клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а інші учасники справи про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заяви про забезпечення позову, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в даній справі, адже виконання потенційного рішення суду про задоволення позову обмежуватиметься виключно визнанням недійсним договору дарування житлового будинку.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.
Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.
При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення. 
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Судам слід ураховувати, що у справах окремих категорій позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дацко В.Я., про визнання недійсним Договору дарування від 23 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком В.Я. за реєстровим № 1158, яка обґрунтована тим, що відчужуючи нерухоме майно за договором дарування, відповідачка ОСОБА_2 фактично ухилилася від виконання своїх боргових зобов`язань перед АТ «Райффайзен Банк Аваль».
Позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив, в якості забезпечення позову, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 23 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком В.Я. за реєстровим № 1158, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у випадку подальшого відчуження цієї квартири іншій особі, позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль», при задоволенні позовних вимог щодо визнання договору дарування недійсним, буде позбавлений можливості звернути стягнення на це майно, як на майно боржниці ОСОБА_2 .
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що подальше відчуження квартири  АДРЕСА_1 , у випадку ухвалення рішення суду про задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним Договору дарування від 23 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком В.Я. за реєстровим № 1158, права АТ «Райффайзен Банк Аваль» на задоволення своїх вимог, як кредитора ОСОБА_2 , шляхом звернення стягнення на належне їй майно, не можуть бути задоволені, у зв`язку з чим вимоги останнього про необхідність забезпечення позову, з метою недопущення подальшого відчуження спірного майна, є обґрунтованими.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, адекватним  та достатнім заходом забезпечення даного позову, який у повній мірі забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та не призведе до порушення прав ОСОБА_3   на користування належним  майном, буде заборона відчуження  цього майна.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, знайшли своє підтвердження при розгляді апеляції.
Відтак, ухвала суду першої інстанції постановлена із названими порушеннями, а тому, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, вона підлягає скасуванню із ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову відповідно до ст.ст. 149-154 ЦПК України.
Вимоги позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо відшкодування судових витрат не можуть бути задоволені судом апеляційної інстанції, оскільки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, питання про розподіл судових витрат у справі суд вирішує під час ухвалення рішення, у зв`язку з чим питання про розподіл судового рішення в даній справі буде вирішено судом першої інстанції під час ухвалення рішення по суті.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» – задовольнити частково.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу.
Заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення його позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дацко Віктор Ярославович, про визнання договору дарування недійсним – задовольнити частково.
Заборонити відповідачу  ОСОБА_1 відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 23 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком В.Я. за реєстровим № 1158.
В задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повне судове рішення складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: