Єдиний унікальний номер 233/4252/18 
Номер провадження 22-ц/804/1673/20        

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року                                                                         м. Бахмут 

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Никифоряка Л.П., Новікової Г.В., 
за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу №233/4252/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання непрацездатного батька за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2019 року (суддя Малінов О.С.),

в с т а н о в и в :

16 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, посилаючись на те, що він є батьком відповідачів. Він непрацездатний, інвалід ІІ групи по діабету, отримує пенсію у розмірі 1452 грн., з яких виплачує колишній дружині по декільком виконавчим листам, у нього 22000 грн. боргу за цими виконавчими листами, а також 22400 грн. заборгованість по газопостачанню та 3000 грн. за водопостачання. Він отримує субсидію, але немає можливості самостійно забезпечувати себе необхідними медичними препаратами, проходити медичне обстеження, купувати медичні препарати та двічі на рік проходити стаціонарне лікування з метою запобігання ампутації ніг. Доньки йому не допомагають, з ним не спілкуються. Вважає, що відповідно до законодавства відповідачі зобов`язані утримувати своїх непрацездатних батьків. Просив стягнути з відповідачів солідарно аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі, визначеному законом, а також солідарно додатково сплачувати йому два рази на рік в жовтні та в квітні на лікування в стаціонарі в розмірі 1000 грн. з кожної. Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів аліменти у розмірі 30% усіх видів доходів щомісячно. 
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат відмовлено. 
З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.
Постановою Донецького апеляційного суду від 05 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2019 року залишено без змін.
З вказаною постановою апеляційного суду не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив її в касаційному порядку.
Постановою Верховного суду від 26 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного суду від 05 вересня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути щомісячно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кошти на його утримання у розмірі 30 % від усіх видів доходу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він є інвалідом другої групи, отримує пенсію по інвалідності в сумі 1664,86 грн., від доньок не отримує ніякої допомоги, через хворобу має потребу у додаткових коштах для лікування, має заборгованість перед державою та не має достатніх засобів для існування та те, що згідно норм Сімейного кодексу України діти повинні утримувати своїх непрацездатних батьків. 
Відзиви на апеляційну скаргу, від відповідачів не надходили. 
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надав заяву, згідно якої зазначає, що з`явитись до апеляційного суду не може за станом здоров`я.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Представник відповідачів ОСОБА_4 , який діє на підставі ордеру, в судовому засідання апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що з 29 квітня 1972 року по 12 серпня 2013 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області  у цивільній справі № 233/3434/13-ц, яке набуло законної сили 22 серпня 2013 року, шлюб між ними було розірвано.  
Позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5, 6 т.1).
Згідно з копією пенсійного посвідчення №1892409093 від 03 квітня 2013 року позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, інвалідом ІІ групи загального захворювання довічно (а.с.7 т.1).
Згідно довідки Костянтинівсько-Дружківського ОУПФУ ОСОБА_1 знаходиться на обліку в зазначеному управлінні ПФУ та отримує пенсію по інвалідності, розмір нарахованої пенсії позивача з серпня 2017 року по липень 2018 року складає 1452 грн. (а.с.10 т.1).
Згідно довідки Костянтинівсько-Дружківського ОУПФУ від 23 вересня 2019 року пенсія позивача складала: березень 2019 року – 2869,95 грн., квітень 2019 року – 2869,94 грн., травень 2019 року – 1664,86 грн., червень 2019 року – 1664,86 грн., липень 2019 року – 1668,47 грн., серпень 2019 року – 1668,47 грн.(а.с.8 т.2).
Згідно довідки з місця проживання ОСОБА_1 мешкає один у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.7), відповідно до копії акту на відключення від газопостачання від 15 лютого 2018 року та договору про реструктуризацію боргу позивач за вказаною адресою має боргові зобов`язання по сплаті за використаний газ в сумі 21165,23 грн. (а.с.8, 13 т.1).
З довідки ЛКК № 218/1 від 14 березня 2019 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 потребує постійного медикаментозного лікування, страждає на ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу ІІст., цукровий діабет І тип інсулінозалежний (а.с.153 т.1).
Згідно довідки виконавчого комітету Слов`янської міської ради відповідачка ОСОБА_2 мешкає в будинку АДРЕСА_2 з чоловіком ОСОБА_8 та донькою ОСОБА_9 , 2002 року народження (а.с.42 т.1, 81 т.2).
З наданих відповідачкою ОСОБА_2 до відзиву на позовну заяву доказів щодо її матеріального стану вбачається, що відповідно до копії податкової декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2017 рік сукупний дохід відповідачки складав 69162 грн.; за договорами суборенди торгівельних приміщень за 2017-2018 роки вона сплатила за 62360 грн., за цей же період за електроенергію сплачено 2752 грн. (а.с.48-56, 57-75).
Згідно довідки комунального підприємства «Служба єдиного замовника» відповідачка ОСОБА_3 мешкає в будинку АДРЕСА_3 з чоловіком ОСОБА_10 (а.с.82 т.1).
Згідно довідки про доходи ОСОБА_3 з січня по жовтень 2018 року за місцем роботи вчителем отримала заробітну плату в розмірі 97557,72 грн. (а.с.99 т.1).
З копії договору про надання освітніх послуг на комерційній основі від 01 вересня 2016 року вбачається, що між відповідачкою ОСОБА_3 та Харківським національним педагогічним університетом ім. Г.Сковороди укладено договір, згідно якого відповідачка ОСОБА_3 за навчання доньки ОСОБА_11 за період до 30 червня 2020 року сплачує 10000 грн. на рік (а.с.79 т.1). За оренду житла доньки ОСОБА_11 у м.Харкові відповідачка ОСОБА_3 щомісяця сплачує 5000 грн. (а.с.80 т.1).
Згідно довідки ЛКК № 1367/2 від 04 грудня 2018 року чоловік відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_10 за станом здоров`я потребує постійного медичного лікування і обстеження, страждає ІХС, птеросклеротичний кардіосклероз, миготлива аритмія тахісистолічна форма, цукровий діабет типа 2, ускладнений універсальною ангіопатією (а.с.128 т.1).
З документів наданих на запит апеляційного суду вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 відповідно до довідки Слов`янсько-Лиманського управління Головного управління ДПС у Донецькій області за період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2020 року згідно наданої декларації платника єдиного податку мала доход в сумі 153300 грн. (а.с.81 т.2).
Згідно довідки фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 чоловік відповідачки ОСОБА_2 – ОСОБА_8 (а.с.81 т.2) за період жовтень 2019 року – березень 2020 року отримав заробітну плату в сумі 26898,60 грн. (а.с.82-83 т.2).
З договору про надання освітніх послуг від 22 липня 2019 року вбачається, що між відповідачкою ОСОБА_2 та Запорізьким державним медичним університетом укладено договір, згідно якого відповідачка ОСОБА_2 за навчання доньки ОСОБА_9 за період навчання з 01 вересня до 30 червня 2025 року сплачує 205390 грн. (а.с.83, 84-85 т.2).     
Згідно довідки про доходи відповідачки ОСОБА_3 за період листопад 2019 року – квітень 2020 року за місцем роботи в Управлінні освіти міської ради м.Костянтинівки вчителем отримала заробітну плату в розмірі 67895,24 грн. (а.с.87 т.2).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем доказів про розмір пенсії за інвалідністю вбачається, що розмір його пенсії є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та, враховуючи надані суду докази з позиції їх належності та допустимості, достатності та достовірності, враховуючи норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Проте з такими висновками суду погодитись не можна. 
Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від можливості надавати (не надавати) таку допомоги повнолітніми дочкою чи сином, у зв`язку із їхнім матеріальним становищем.
При цьому умовою вірного застосування положень статті 202 СК України є врахування судом факту досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, а також дослідження обставин, визначених статтею 204 СК України. 
Непрацездатною в розумінні частини 3 статті 75 СК України вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, адже держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.
При цьому, потреба в отриманні матеріальної допомоги може доводитися, як у спосіб порівняння розміру доходів батьків із їх відповідністю розміру прожитковому мінімуму, встановленого законом (частина 4 статті 75 СК України), так і в інший спосіб, зокрема, з підстав передбачених статтею 203 СК України, відповідно до приписів якої дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
Також обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина не виникає, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені (частина 2 статті 202 СК України).
На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Встановивши, що позивач є непрацездатним як за віком, так і внаслідок інвалідності, потребує матеріальної допомоги, а відповідачі є повнолітніми, а також те, що відсутні підстави для звільнення останніх від обов`язку утримувати батька, останній не позбавлений батьківських права щодо відповідачів, апеляційний суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.
При цьому, апеляційний суд також виходить з того, що хоча розмір пенсії позивача станом як на день звернення до суду із вказаним позовом, так і на теперішній час є більшим від розміру прожиткового мінімуму, проте з урахуванням інших доказів зібраних у справі, наведене не може свідчити про відсутність необхідності в отриманні позивачем матеріальної допомоги.
Згідно із статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. 
При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Як роз`яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 саме при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.
Положення статті 205 СК України визначають спосіб виконання обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, а саме шляхом сплати аліментів.
При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (частина 3 статті 205 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою утримання, в даному випадку, батька.
У разі визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) платників аліментів (частина 1 статті 205 СК України), чіткої фіксації аліментної частки від заробітку платника аліментів законодавством не встановлено.
Відповідно до частини 1 статті 205 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін. А відповідно до частини 2 цієї статті суд також бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, іншого з подружжя, батьків.
Визначаючи розмір аліментів, апеляційний суд, врахувавши, що позивач є одинокою людиною, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі, інших доходів окрім пенсії, розмір якої є невеликим, не отримує, а відповідачки заміжні, кожна має повнолітню дитину, розмір їх доходів не є незначним, з метою досягнення мети виконання аліментного обов`язку, достатності та необхідності його для позивача, приходить до переконливого висновку, що такий розмір належить визначити в розмірі по 400 грн. щомісячно з кожного з відповідачів, при цьому зазначений розмір аліментів з двох відповідачів 400 грн. х 2 = 800 грн. є 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком на теперішній час.
Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. 
В той же час, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено про те, що позивачем не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні ЦПК України, в підтвердження необхідності в отриманні додаткових витрат на утримання непрацездатного батька з боку відповідачів. 
Згідно до вимог частини 1 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову про стягнення аліментів, стягнувши з відповідачів на користь позивача аліменти на його утримання по 400 грн. щомісячно з кожної. При цьому рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатного батька слід залишити без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. в дохід держави.
Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аліменти на утримання батька ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі по 400 (чотириста) гривень щомісячно з кожного, починаючи з 16 серпня 2018 року до припинення в установленому порядку їх виплати або зміни матеріального стану сторін.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір по 384 грн.20 коп. з кожної.
В іншій частині рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді                                                                                       І.В. Кішкіна

                                                                                                 Л.П. Никифоряк 

                                                                                                 Г.В. Новікова

Повний текст постанови складено 14 травня 2020 року
Суддя-доповідач                                             І.В.Кішкіна