Ухвала
 
29 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 332/4097/19
провадження № 61-4690ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя, у складі судді Сінєльніка Р. В., від 22 січня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі та постанову Запорізького апеляційного суду, у складі колегії колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З.,
від 03 березня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до держави Україна, представник відповідача Міністерство юстиції України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» (далі - ТОВ «Технохімреагент») подало позов до держави Україна, представник відповідача Міністерство юстиції України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади. 
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2020 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду 
від 03 березня 2020 року, у відкритті провадження у справі відмовлено.
 
13 березня 2020 року ТОВ «Технохімреагент» подало касаційну скаргу у справі № 332/4097/19 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду 
від 03 березня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.
Вимоги ухвали суду від 30 березня 2020 року виконані.
У касаційній скарзі ТОВ «Технохімреагент», посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала про відмову у відкритті провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування та тлумачення.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які 
не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ГПК України).
У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГК України.
Юрисдикція господарського суду поширюється на спір, що виник між сторонами, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих 
ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.
Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги 
не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.
ТОВ «Технохімреагент» є юридичною особою з дня державної реєстрації.
Держава реалізує свої функції, зокрема, через уповноважені органи державної влади. Міністерство юстиції України є юридичною особою публічного права (стаття 4 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»). 
Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб`єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб`єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.
ТОВ «Технохімреагент» заявило вимогу до держави Україна, представник відповідача Міністерство юстиції України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади. 
Вказана вимога не об`єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір та за своїм суб`єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.
Такі висновки, відповідають висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 454/1641/16, (провадження № 14-563цс19), від: 15 березня 2018 року у справі 
№ 461/1930/16 (провадження № 14-60цс18), від 05 червня 2019 року у справах № 454/1690/16 (провадження № 14-152цс19) та № 454/2181/16 (провадження № 14-226цс19), від 18 вересня 2019 року у справі № 757/37226/17 (провадження № 14-452цс19).
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі, оскільки спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Доводи касаційної скарги ТОВ «Технохімреагент» ґрунтуються 
на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
ТОВ «Технохімреагент» не позбавлено можливості звернутися із вказаним позовом до суду в порядку господарського судочинства.
Таким чином доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним.
Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2020 та постанову Запорізького апеляційного суду від 03 березня 2020 року є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі та постанову Запорізького апеляційного суду від 03 березня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до держави Україна, представник відповідача Міністерство юстиції України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               В. В. Шипович
 
Є. В. Синельников
 
С. Ф. Хопта