Ухвала
 
30 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 758/964/18
провадження № 61-11906св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., 
розглянув клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про касаційний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, третя особа - ОСОБА_3 ,  про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з викликом сторін та клопотання ОСОБА_3 про закриття касаційного провадження,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. 
Рішенням Подільського районного суду міста Київ від 01 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Київського  апеляційного суду від 03 липня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, третя особа - ОСОБА_3 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.  
У червні 2019 року ОСОБА_1   засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , у якій просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 просить касаційний розгляд справи провести з викликом сторін та за його участю. 
У задоволенні вказаного клопотання слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Таким чином, розгляд цивільної справи у суді касаційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України. І лише у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
Колегія суддів Верховного Суду перевіряє в межах касаційної скарги у цій справі аргументи про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 [Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод] (статті 6-1), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25)).
Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема, і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25)). Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Варела Ассаліно проти Португалії» («Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.
ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявники не представили переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
З огляду на вказане, справа розглядатиметься у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, тому колегія суддів Верховного Суду відмовляє у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . 
У лютому 2020 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження у даній справі. Клопотання мотивовано тим, що згідно з пунктом 4 частини першої статті 396 ЦПК України (із змінами, внесеними Законом України від 05 січня 2020 року № 460-ІХ) суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі. Вважає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 753/1297/18 вже виклав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі представником позивача ОСОБА_2 . Доводи касаційної скарги у справі за позовом ОСОБА_1 у своїй абсолютній більшості є аналогічними доводами касаційної скарги у справі № 753/1297/18. 
У задоволенні вказаного клопотання слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Оскільки касаційна скарга подана 18 червня 2019 року, відсутні підстави для закриття касаційного провадження в порядку пункту4 частини першої              статті 396 ЦПК (в редакції, яка діє з 08 лютого 2020 року). 
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, статтею 260, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про касаційний розгляд справи № 758/964/18 з викликом сторін та за  участю представника  ОСОБА_2 . 
Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про закриття касаційного провадження у справі № 758/964/18.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                            І. О. Дундар
                                                                    Є. В. Краснощоков
                                                                    В. І. Крат