ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 753/9305/18
провадження № 61-40962 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                      Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),          Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
стягувач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»,
боржники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року у складі судді Комаревцевої Л. В., постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року у складі колегії суддів Українець Л. Д., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
У жовтні 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 ,      ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2  про стягнення сум заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені.
 
Рішенням Дарницького районного суду від 14 квітня 2014 року позов задоволено, стягнуто солідарно з   ОСОБА_1 ,    ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 27 лютого 2008 року № 11306594000 в розмірі 11 634,34 доларів США, що за курсом НБУ становить 92 993,30 грн. 
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року скасовано рішення Дарницького районного суду від 14 квітня 2014 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та відмовлено в задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду залишено без змін. 
 
21 травня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» подало заяву про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року заяву ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, допущено заміну стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» у цивільній справі № 753/18587/13 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що 13 лютого 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» уклало із ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» договір факторингу № 104 та акт приймання-передачі права вимоги, тому є підстави для заміни стягувача.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Дарницького суду міста Києва від 12 червня 2018 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив із недоведеності тверджень боржників про те, що станом на день укладання договору факторингу виконавчі провадження були закриті на підставі повного виконання рішення суду.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У листопаді 2018 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі боржники просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Зазначають, що виконавчі провадження, де стягувачем є кредитор ПАТ «УкрСиббанк», завершені у зв`язку з їх повним виконанням, тому відсутні підстави для заміни сторони у виконавчого провадженні.
 
Стверджують, що просили про відкладення розгляду справи у суді першої інстанції у зв`язку із зайнятістю, однак суд розглянув заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні без їх участі.
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
Відзив/заперечення на дану касаційну скаргу до Верховного Суду від інших учасників справи не надходили.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що рішенням Дарницького районного суду від 14 квітня 2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з   ОСОБА_1 ,    ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 27 лютого 2008 року № 11306594000 в розмірі 11 634,34 доларів США, що за курсом НБУ становить 92 993,3 грн. 
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року скасовано рішення Дарницького районного суду від 14 квітня 2014 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та відмовлено в задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду залишено без змін. 
21 березня 2017 року постановою державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області Криловою Ю. Ю. виконавчий лист № 512/5, виданий 02 жовтня 2014 року Дарницьким районним судом, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу 92 993,3 грн повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що в ході зведеного виконавчого провадження було реалізовано майно, яке належало боржнику ОСОБА_2 на праві власності та у боржника відсутнє інше майно, на яке може бути звернуте стягнення для погашення боргу. Також у постанові роз`яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 21 березня 2020 року.
 
13 червня 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» уклали договір факторингу № 104, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 лютого 2008 року № 11306594000.
 
У травні 2018 року ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до яких вони мають ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законними і обґрунтованими.
 
Згідно зі статтею 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
 
Згідно частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскарженої ухвали редакції) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
 
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). 
 
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові                 від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
 
Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
 
З огляду на викладене обґрунтованим є твердження апеляційного суду, який встановивши, що виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_2 було повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю в боржника іншого майна, на яке може бути звернуте стягнення для погашення боргу, а боржники не надали доказів повного виконання рішення суду, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про заміну стягувача.
 
Доводи касаційної скарги щодо розгляду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні за їх відсутності були обґрунтовано відхилені апеляційним судом, який зазначив, що боржники були повідомлені належним чином про час та місце розгляду заяви, а неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Доводи касаційної скарги щодо повного виконання ними судового рішення, неналежності доказів переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» зводяться до переоцінки доказів та обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться за межами розгляду справи судом касаційної інстанції, який не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.
 
Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року, постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                               В. І. Журавель
 
                                                                                                          М. М. Русинчук