ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 квітня 2020 року  	м. Дніпро	справа № 201/4153/19 (2-а/201/287/2019)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу                     Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року (головуючий суддя – Ткаченко Н.В.)  в адміністративній справі

за позовом                                                    ОСОБА_1 

до                                                             поліцейського 4 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Колісніченко Андрія Вікторовича

про                                                             скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до поліцейського 4 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Колісніченко Андрія Вікторовича (далі – Відповідач), в якому просив суд: 
- скасувати постанову поліцейського 4 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Колісніченко Андрія Вікторовича серії ЕАВ №1052379 від 08 квітня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідну справу закрити.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях (бездіяльності) Позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року по справі №201/4153/19(2-а/201/287/2019) адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 4 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Колісніченко Андрія Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття справи про адміністративне правопорушення – задоволено частково.
Постанову серії ЕАВ №1052379 від 08.04.2019р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену поліцейським 4 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Колісніченко А.В. – скасовано.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено (а.с. 24-25).
Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржило його в апеляційному порядку (а.с. 28-33).
В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що факт скоєння правопорушення Позивачем підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, усними поясненнями поліцейського, який виніс оскаржувану постанову.
В апеляційній скарзі заявник, також, просить суд розглянути справу в порядку письмового провадження.
Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08 квітня 2019 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №1052379, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.
В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 08 квітня 2019 року позивач, керуючи транспортним засобом KIA, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Курчатова, 25 у м. Дніпрі, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «рух заборонено» та здійснив рух назустріч транспортному потоку, чим порушив п. 8.4.в Правил дорожнього руху і скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.122 КУпАП України (а.с.8).
Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 08 квітня 2019 року є предметом судового розгляду в даній справі. 
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353-XII; Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII; Постанови Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 року №1306.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем правопорушення, а саме: порушення п. 8.4.в Правил дорожнього руху, належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування спірної постанови, однак вважає помилковим висновок щодо відсутності повноважень у суду першої інстанції для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 8.4.в Правил дорожнього руху заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
В розділі 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху міститься дорожній знак 3.21 «В`їзд заборонено». Забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9; запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).
Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «рух заборонено» та здійснив рух назустріч транспортному потоку.
Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила, що Відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано жодних доказів, вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про не підтвердження наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Посилання заявника апеляційної скарги на оскаржувану постанову про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності та візуальне спостереження Відповідача за вчиненим порушенням, як на беззаперечний доказ наявності такого правопорушення, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованим, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення та візуальне спостереження, не може бути належним доказом вчинення останнього.
Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції, також, враховує висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 стосовно того, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.
Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що відмова суду першої інстанції в задоволенні позовної вимоги щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно, об`єктивно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 27 червня 2019 року підлягає частковому скасуванню. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.   243,   311,   317,   321,   322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції – задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року по справі №201/4153/19(2-а/201/287/2019) – скасувати в частині відмови у закритті провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 .
Позов ОСОБА_1 в цій частині – задовольнити.
Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 .
В решті рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року по справі №201/4153/19(2-а/201/287/2019) – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов