Постанова
Іменем України
 
28 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 200/7269/14-ц
провадження № 61-48552св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О.
 
учасники справи:
 
позивач - публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «Перший український міжнародний банк», банк) звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом, у якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 13 159,82 доларів США та 21 004 грн.
Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 03 вересня 2008 року між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 , остання отримала  кредит у розмірі 40 287,00 доларів США на умовах, визначених договором, кінцевим терміном повернення до 03 вересня 2015 року.
Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним між банком та ОСОБА_2 , за умовами якого останній зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.
Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яку позивач просив стягнути в судовому порядку.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 14 жовтня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь 
ПАТ «Перший український міжнародний банк»заборгованість за кредитним договором від 03 вересня 2008 року в сумі 13 159,82 доларів США, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту у розмірі 
12 079,85 доларів США; заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 1079,97 доларів США.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь 
ПАТ «Перший український міжнародний банк» пеню за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором від 03 вересня 2008 року в сумі 4 292,66 грн; штраф за порушення обов`язків, передбачених пунктами 4.3.2.-4.3.6. кредитного договору, 
в сумі 5 217,17 грн; штраф за порушення обов`язків щодо поновлення дії договору страхування в сумі 21 004 грн, а всього 30 513,83 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконують, у зв`язку із чим з останніх на користь банку підлягають солідарному стягненню заборгованість за кредитом і процентами, та пеня за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором, штраф за порушення обов`язків, штраф за порушення обов`язків щодо поновлення дії договору страхування у зазначеному позивачем розмірі.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції  
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 
2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 
2014 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Постанова апеляційного суду мотивована недоведеністю позовних вимог, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідачів та оригіналів розрахункових документів.
Апеляційний суд указав, що згідно висновку судової економічної експертизи від 12 липня 2018 року розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не відповідає розрахунковим документам щодо розміру дійсної заборгованості за кредитним договором, а меморіальні ордери не є оригіналами розрахункових документів та не містять обов`язкові реквізити. Доказів про те, що наведений висновок є необґрунтованим, суперечить матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, сторони суду не надали.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року, ПАТ «Перший український міжнародний банк» просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм  процесуального права.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправомірно поклав в основу рішення про відмову в задоволенні позову висновок судової економічної експертизи від 12 липня 2018 року, оскільки ним не спростовано, а навпаки підтверджено факт отримання відповідачем грошових коштів. Експерт констатував факт недостатності документів для надання висновку, а тому висновки про неналежний розрахунок заборгованості не є доведеним.
Заявник також посилається на те, що позивач не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом.
 
Доводи інших учасників справи
У відзивах на касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечили проти доводів касаційної скарги та просять залишити оскаржену постанову без змін, посилаючись на її законність і обґрунтованість. 
Також зазначили, що доводи позивача про необізнаність з часом розгляду справи є безпідставними, оскільки позивач не обґрунтував поважність неявки в судове засідання в суді апеляційної інстанції 
31 жовтня 2018 року.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
З матеріалів справи слідує, що апеляційне провадження у справі відкрито апеляційним судом Дніпропетровської області згідно ухвали від 25 грудня 2018 року.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 
2016 року у справі було призначено експертизу.
06 серпня 2018 року після проведення експертизи справу було повернуто до апеляційного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2018 року відновлено провадження у справі. Призначено справу до апеляційного розгляду на 11 годину 10 хвилин 04 грудня 2018 року. 
В судове засідання викликано осіб, які беруть участь у справі.
Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.
03 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Дніпровського апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року прийнято до свого провадження дану цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2014 року. Призначено справу до апеляційного розгляду на 10 год. 40 хв. 31 жовтня 2018 року. Постановлено повідомити учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.
У касаційній скарзі, ПАТ «Перший український міжнародний банк», серед іншого, посилається на те, що позивач не був належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом.
Основними засадами судочинства, відповідно до частини першої                      статті 129 Конституції України, визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), встановлено, що кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право має бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
У статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128 - 130 ЦПК України.
Згідно частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена  з  таким  розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно. 
Частиною шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Таким чином, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи у цьому випадку може свідчити лише розписка.
У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження 
№ 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).
Аналіз матеріалів справи свідчить, що у справі відсутні докази повідомлення ПАТ «Перший український міжнародний банк» про розгляд справи апеляційним судом 31 жовтня 2018 року. Наявний на а. с. 80 т. 2 супровідний лист у повній мірі не доводить про належне повідомлення банку про розгляд справи апеляційним судом, оскільки матеріали справи не містять доказів про його вручення.
Колегія суддів не бере до уваги роздруківку з інформаційного сайту «Судова влада» (а. с. 81-83 т. 2), оскільки її зміст свідчить про повідомлення відповідача, третьої особи, свідка, заінтересованої особи у справах видачу обмежувального припису. Предметом спору у справі, яка переглядається, є стягнення кредитної заборгованості, а банк має статус позивача.
Тобто, ПАТ «Перший український міжнародний банк» не був належним чином повідомлений про розгляд справи апеляційним судом.
Таким чином, вищевказані процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи стосовно банку порушені через його непроінформованість про дату і час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.  
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 401, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 
2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                   В. С. Висоцька
 
   І. В. Литвиненко
 
    І. М. Фаловська