ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р.           Справа№ 910/13354/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Демидової А.М. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.
за участю представників сторін:
від позивача:                не з`явився
від відповідача:           Никипорець І.Ф. 
від ВДВС:                    не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційної скарги   
Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця"
на ухвалу господарського суду міста Києва від 12.03.2020
у справі №  910/13354/19  (суддя Маринченко Я.В.)
за скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Київ
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "Ламі"
до                     Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
про                     стягнення 460 542, 78 грн.
                                                  
Історія справи.
          
У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ламі» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 460542,78 грн., з яких 448980 грн. заборгованості, 9828,36 грн пені та 1734,42 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 23.04.2019 № ПЗ/НХ-19604/НЮ щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/13354 позов задоволено, з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламі» стягнуто 448980 грн. заборгованості, 1734 грн. 42 коп. інфляційних втрат та 9828 грн. 36 коп. пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 6908 (шість тисяч дев`ятсот вісім) грн. 15 коп.

02.01.2020 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

27.02.2020 Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Київ, в якій скаржник просив визнати неправомірними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Київ щодо стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «Ламі» грошових коштів в сумі 467450,93 грн, в рамках виконавчого провадження ВП№61092186; скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Київ про відкриття виконавчого провадження ВП №61092186, на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 02.01.2020 у справі №910/13354/19 та зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Київ винести постанову про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 02.01.2020 у справі №910/13354/19 стягувачу, у відповідності до п.9 ч.1  ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування зазначеної скарги на дії ДВС Акціонерне товариство «Українська залізниця» послалось на те, що 20.10.2019 набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», пунктом третім розділу третього якого встановлено заборону «вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених  Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами».

З наведених підстав скаржник дійшов висновку, що відносно нього не може бути відкрито протягом трьох років жодного виконавчого провадження.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.
            
Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі №910/13354/19 у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Київ відмовлено.

Ухвалу суду мотивовано тим, що частиною другою  статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»  встановлено: якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, відкриття виконавчого провадження ВП №61092186 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконання остаточного судового рішення у даній справі повною мірою відповідає законодавчим приписам  Конституції України,  статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950  року, Закону України «Про виконавче провадження»,  Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»  та  Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність скаржником факту порушення державним виконавцем приписів законодавства при відкритті виконавчого провадження за наказом господарського суду міста Києва від 02.01.2020 у справі №910/13354/19.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.
          
Не погоджуючись з ухвалою господарського суду міста Києва від 12.03.2020, АТ «Українська залізниця» в особі Філії  «Регіональна Філія «Південно-Західна залізниця» звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадану ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким скаргу на дії ВДВС задовольнити.  

Зокрема, скаржник зазначає, що АТ «Укрзалізниця» станом на 20.10.2019 є юридичною особою, яка включена до об`єктів державної власності, затверджених Законом України  «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» та відповідно до п. 3 розділу ІІІ якого забороняється вчиняти виконавчі дії щодо таких об`єктів в цілому, не відокремлюючи майно та кошти. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на апеляційну скаргу).

Від Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Київ та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ламі" відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін. 

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2020 справу №910/13354/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В.,    Демидова А.М.
              
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою     Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на ухвалу господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі №910/13354/19; розгляд апеляційної скарги призначено на  27.05.2020.

В судовому засіданні 27.05.2020 представник скаржника підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу боржника на дії державного виконавця.

Представники Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Київ та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ламі" у судове засідання 27.05.2020 не з`явилися. 

Оскільки явка представників учасників справи в судове засідання не визнавалась обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників учасників справи про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи за відсутності представників вказаних учасників справи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до  ст. 339 ГПК України  сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього  Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч. 1  ст. 340 ГПК України  скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права (ч. 1  ст. 341 ГПК України).

Частинами 1, 5  ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження"   передбачено, що рішення, дії, бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Матеріалами справи підтверджено, що процесуальний строк для подання скарги на дії та бездіяльність державного виконавця скаржником дотримано.

Статтею  1291  Конституції України  унормовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1  ст. 18 ГПК України  судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1  ст. 326 ГПК України  судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Закон України "Про виконавче провадження"  є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій.

За приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження"   виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (далі - Конвенція) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вбачається, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог  Конституції України, рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі № 910/13354/19, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.

Виходячи зі змісту частини першої  статті 33 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, що на виконання рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі № 910/13354/19 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. винесено постанову від 29.01.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП № 61092186 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва № 910/13354/19, виданого 02.01.2020 про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ТОВ "ЛАМІ" 448980 грн заборгованості, 9828,36 грн пені та 1734,42 грн інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 6908, 15 грн.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1  ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з п. 1 ч. 2  ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження"  виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження"   заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При цьому дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої  Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012    № 512/5  (у редакції  наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до  Закону України "Про виконавче провадження"  підлягають примусовому виконанню.

Пункти 4 та 5 розділу ІІІ цієї Інструкції регламентують дії державного виконавця, які передують відкриттю виконавчого провадження, а саме:
- виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа;
- у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для повернення виконавчого документа, передбачених  Законом України "Про виконавче провадження"  та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, а тому з огляду на наведені правові норми колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

20.10.2019 набрав чинності  Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (Закон № 145-ІХ  ).

Згідно з п. 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до  Закону України "Про виконавче провадження"  щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених  Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

При цьому у додатку 2 "Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані" до  Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"  станом на 20.10.2019 включено      Акціонерне товариство "Українська залізниця" (код 40075815).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття  Закону № 145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-ІХ, було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений  Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених  Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Тобто, вказаною нормою  Закону № 145-ІХ  з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.  

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в ухвалах від 29.04.2020 у справах №№ 910/13346/18, 910/6948/19. 

Отже вказані обставини спростовують доводи скаржника про заборону на звернення стягнення на кошти боржника - АТ "Укрзалізниця" у виконавчому провадженні ВП № 61092186.

З огляду на викладене, обставини щодо неправомірних дій державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги АТ "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" на дії та бездіяльність державного виконавця. 

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимогу детально відповідати на кожен довод. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1  ст. 271 ГПК України  апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1  ст. 276 ГПК України  встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати за її подання покладаються судом на скаржника відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" залишити без задоволення.

2.          Ухвалу господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі №910/13354/19  залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 910/13354/19 повернути до господарського суду міста Києва.

4.          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 01.06.2020.

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                А.М. Демидова