КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Ратнікова В.М.
22-ц/824/8052/2020             
                                   
                                             П О С Т А Н О В А
 
                                   І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
                  м. Київ                                                                                    Справа №753/6120/19

04 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                        - Борисової О.В.    
                                    - Левенця Б.Б.
при секретарі             - Савлук І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,  та моральної шкоди, -
в с т а н о в и в:
 
20 березня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23 січня 2019 року, о 22 годині 40 хвилин, на Дарницькому шосе в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, при якій   ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з автомобілем «Вольво», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під його керуванням, що призвело до пошкодження транспортних засобів. 
Постановою Дарницького районного суду м. Києві від 18 лютого 2019 року   ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу. 
З метою визначення дійсного розміру збитку, завданого пошкодженням транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ним було замовлено проведення автоторознавчого дослідження. Згідно Звіту від 28 лютого 2019 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість збитку, завданого автомобілю «Вольво», державний номерний знак реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначено у сумі 186 985 грн. 79 коп., а вартість відновлювального ремонту такого автомобіля - 346 778 грн. 27 коп.
Звертав увагу, що автомобіль, у розумінні закону, можна вважати фізично знищеним, так як  не підлягає відновленню і після дорожньо-транспортної пригоди він ним не може користуватися.
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника  автомобіля «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс АМ НОМЕР_3 з лімітом майнової відповідальності - 100 000 грн. 00 коп., при цьому розмір франшизи - 1 000 грн. 00 коп. 
Вважав, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він вправі розраховувати на відшкодування 79 000 грн. 00 коп. (100 000 грн. 00 коп. - 20% - 1 000 грн. 00 коп.), а тому різниця між фактичним розміром збитку і можливою страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яку він просить стягнути  з  винуватця  ДТП  ОСОБА_1 ,  становить 107 975 грн. 89 коп. (186 985 грн. 79 коп. - 79 000 грн. 00 коп. = 107 975 грн. 89 коп.)
Окрім того, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн. 
Також ним понесені витрати в сумі  1 800 грн. 00 коп. на проведення авто - товарознавчого дослідження та  2 190 грн. 00 коп. - на евакуацію автомобіля.
 Враховуючи наведене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь 107975,89 грн. матеріальних збитків,  10 000 грн. моральної шкоди, 1 000 грн. суму франшизи, 1 800 грн. понесених витрат на проведення авто - товарознавчого дослідження, 2 190 грн. понесених витрат на евакуацію автомобіля та судові витрати.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,  і моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 87 985 грн. 79 коп. - матеріальних збитків та 10 000 грн. 00 коп. - моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1 000 грн. 00 коп. - суму франшизи, 1 800 грн. 00 коп. - понесених витрат на проведення авто - товарознавчого дослідження, 2 190 грн. 00 коп. - понесених витрат на евакуацію автомобіля, 1 658 грн. 25 коп. - судового збору, всього - 104 634 грн. 04 коп.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 31 березня 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року та ухвалити нове судове  рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що станом на момент ДТП між ним та ПрАТ «СК «Уніка» був укладений  також договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 005100/4409/1000059 від 17 грудня 2018 року, у відповідності до якого та у сукупності з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8289036, загальна страхова сума  його відповідальності за майнову шкоду складає 200 000 гривень, за шкоду життю та здоров`ю - 200 000 гривень.
У відповідності до Звіту експерта, складеного на замовлення ПрАТ «СК « Уніка», ринкова вартість пошкодженого в результаті ДТП автомобіля Volvo S 60, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , який належить гр. ОСОБА_3 , склала 179 666,61 гривень.
Згідно з висновками щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного-транспортного засобу № 108/02-19 від 04.03.2019 року, складеного на замовлення власникаушкодженого транспортного засобу ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку складає 186 985,79 гривень.
Згідно копії платіжного доручення представнику власника пошкодженого автомобіля - ОСОБА_2   ПрАТ «СК «Уніка» було перераховано два платежі на суму, відповідно, 99 000,00 гривень та 9 006,61 гривень згідно  страхового акту № 00298874 від 26.04.2019 року. Таким чином,  вважає,  що  шляхом перерахування представнику власника пошкодженого транспортного засобу суми майнової шкоди в розмірі, який перевищує 100 000 гривень, а саме в розмірі 108 006,61 гривень страхова компанія здійснила відшкодування майнової шкоди в розмірі, що перевищує 100 000,00 гривень, тобто у межах 200 000,00 гривень розміру відшкодування майнової шкоди у відповідності до договору добровільного страхування цивільної  відповідальності власників наземного транспорту № 005100/4409/1000059 від 17 грудня 2018 року та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8289036.
Згідно зі Звітом експерта, складеного на замовлення ПрАТ «СК «Уніка», вартість залишків пошкодженого автотранспортного засобу становить 70 666 гривень, залишки ТЗ залишились у представника власника пошкодженого ТЗ - позивача по справі  ОСОБА_2 , а тому розмір страхового відшкодування ПрАТ «СК «Уніка» був зменшений на вартість залишків пошкодженого автомобіля в розмірі  70 666 гривень.
Вказаних обставин справи та наданих на їх підтвердження доказів суд першої інстанції не врахував. В своїх поясненнях позивач визнав, що  залишки пошкодженого транспортного засобу залишились у нього, при цьому суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення,   безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача і вартість залишків пошкодженого автомобіля, що знаходяться у позивача.
Звертає увагу на те, що у відповідності до ч.1 ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом першої інстанції не враховано, що він, укладаючи договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту від 17.12.2018 року, застрахував свою відповідальність на суму в 200 000 грн.  Отже розмір шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика,  а тому позовні вимоги є безпідставними.
Також позивачем не було доведено в чому саме полягає завдана йому  моральна шкода та не обґрунтовано її розмір.
Крім того вважає, що оскільки позивачем не надано доказів того, що він є власником автомобіля, а є лише особою, яка має право керувати  вказаним автомобілем на підставі довіреності, то він не має права на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди.
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Уманський Сергій Олександрович повністю підтримав доводи апеляційної скарги  та просив її задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що  23 січня 2019 року, о 22 годині 40 хвилин на Дарницькому шосе в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, при якій   ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з автомобілем «Вольво», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача,  що призвело до пошкодження транспортного засобу (а.с. 40).
Постановою Дарницького районного суду м. Києві від 18 лютого 2019 року   ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України, із накладення адміністративного стягнення - штрафу (а.с. 40).
Згідно  Звіту ТОВ  " Клевер Експерт"  від 28 лютого 2019 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого на замовлення ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Вольво», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить  186 985 грн. 79 коп., а вартість відновлювального ремонту такого автомобіля становить 346 778 грн. 27 коп. (а.с. 8 - 38).
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,   ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів  АМ НОМЕР_3 з лімітом майнової відповідальності - 100 000 грн. 00 коп.,  розмір франшизи - 1 000 грн. 00 коп. (а.с. 114)
ПрАТ «СК «Уніка» виплатило позивачу страхове відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів  АМ 829036 у межах ліміту майнової відповідальності - 99 000 грн. 00 коп. (100 000 грн. 00 коп. - 1 000 грн. (франшиза) = 99 000 грн. 00 коп.), що підтверджується квитанцією за № 084 641 від 02 травня 2019 року про перерахування ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 99 000 грн. 00 коп. (а.с. 117).
Звертаючись до суду з даним позовом до  винуватця ДТП ОСОБА_1 , володілець пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 посилався на те, що відповідач має відшкодувати йому суму матеріальної шкоди, яка перевищує ліміт відповідальності страховика, моральну шкоду, франшизу, витрати понесені на проведення авто - товарознавчого дослідження та на евакуацію автомобіля.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на те, що різниця між фактичними розміром збитку й здійсненою ПрАТ «СК «Уніка» на користь  позивача  страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 87 985 грн. 79 коп. (186 985 грн. 79 коп. - 99 000 грн. 00 коп. = 87 985 грн. 79 коп.), і підлягає стягненню з відповідача, як винуватця ДТП на підставі статті 1194 ЦК України,  стягненню з відповідача на користь позивача підлягає франшиза в сумі 1 000 грн. відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З урахуванням того, що  внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано моральної шкоди у зв`язку з пошкодженого майна,  відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. є співмірним із завданими позивачу  душевними стражданнями та вимушеними змінами у його житті. Крім того, з відповідача, як заподіювача збитків, має бути стягнуто понесені позивачем вимушені витрати: 1 800 грн. - на проведення авто-товарознавчого дослідження та 2 190 грн. - на евакуацію автомобіля.
З такими висновками  суду першої інстанції колегія суддів  погодитися не може, виходячи з наступного. 
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права із дотриманням  норм  процесуального права.
 Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому  засіданні. 
Таким вимогам Закону оскаржуване рішення в повному обсязі не відповідає.
Згідно частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частини другої статті 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (частина перша статті 1188 ЦК України).
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Судом першої інстанції встановлено і сторонами не заперечується, що  цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс АМ 829036 від 17.12.2018 року з лімітом майнової відповідальності - 100 000 грн. 00 коп., при цьому розмір франшизи - 1 000 грн. 00 коп.
На замовлення ПрАТ «СК «Уніка» ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» було складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, дата оцінки 08.02.2019 року, за яким вартість відновлювального ремонту  автомобіля Volvo S60, реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 268441,81 грн., ринкова вартість  складає 179 666,61 грн., вартість матеріального збитку - 179 666,61 грн.
Також на замовлення ПрАТ «СК «Уніка» ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» було складено Звіт про визначення ринкової вартості  пошкодженого транспортного засобу, дата оцінки 08.02.2019 року, за яким ринкова вартість Volvo S60, реєстраційний номер НОМЕР_2 може становити 70660,00 грн.
 Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до правового висновку, викладеного в  постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
Згідно страхового акту ПрАТ «СК «Уніка» №00287324 від 25.04.2019 року,  комісія прийняла рішення про виплату страхового відшкодування за договором страхування №АМ/8289036 в сумі 99 000,00 грн. З вказаного акту вбачається, що розрахунок суми страхового відшкодування здійснювався наступним чином: 100 000,00 грн. (страхова сума) - 1000,00 грн. (франшиза). Також у даному страховому акті встановлено, що вартість матеріального збитку з врахуванням зносу - 179 666,61 грн., вартість залишків - 70 660,00 грн.
02 травня 2019 року ПрАТ «СК «Уніка» перераховано на рахунок ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 99 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №084641 від 02.05.2019 року.
Таким чином за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «СК «Уніка» виплачено позивачу  страхове відшкодування в межах ліміту страховика  за вказаним договором за мінусом франшизи.
Разом з тим, обгрунтованими є доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано оцінку доводам відповідача про те, що між ним та ПрАТ «СК «Уніка» був укладений  ще і договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 005100/4409/1000059 від 17 грудня 2018 року.
Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Уніка» було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №005100/4409/1000059, за умовами якого ліміт відповідальності за шкоду нанесену майну третіх осіб становить 100000,00 грн., франшиза яка вираховується від суми збитку - 100 000,00 грн.
Згідно страхового акту ПрАТ «СК «Уніка»  №00298874 від 26.04.2019 року комісія прийняла рішення про виплату страхового відшкодування за договором страхування №005100/4409/1000059 в сумі 9006,61 грн. З вказаного акту вбачається, що розрахунок суми страхового відшкодування здійснювався наступним чином: вартість матеріального збитку з врахуванням зносу в сумі 179 666,61 грн. - франшиза в розмірі 100 000,00 грн. - вартість залишків - 70660 ,00 грн.
03 травня 2019 року ПрАТ «СК «Уніка»  було перераховано на рахунок ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 9006,61 грн. 
Таким чином за договором добровільного страхування цивільної відповідальності  власника транспортного засобу автомобіля «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 ,  ПрАТ «СК «Уніка» в повному обсязі виплачено страхове відшкодування за мінусом франшизи та вартості залишків  автомобіля Volvo S60, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Отже за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та за договором добровільного страхування цивільної відповідальності ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_2 сплатила 108 006,61 грн. страхового відшкодування.
При цьому, як встановлено вище, згідно Звіту ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит»  про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, дата оцінки 08.02.2019 року, вартість матеріального збитку становить 179666,61 грн.
З вказаною оцінкою позивач ОСОБА_2 фактично погодився, її результати не оскаржував та отримав від ПрАТ «СК «Уніка»  страхове відшкодування в загальній сумі 108 006,61 грн. без зауважень.
Враховуючи вказане, у суду першої інстанції були відсутні підстави, при визначені розміру недосплаченої суми матеріальної шкоди, брати до уваги Звіт ТОВ «Клевер Експерт» від 28 лютого 2019 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, за яким вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості та становить 186 985 грн. 79 коп. Крім того, у вказаному звіті не вирішувалося питання про визначення ринкової вартості автомобіля Volvo S60, реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП (вартість залишків), що є необхідним при визначенні суми відшкодування у випадку визнання транспортного засобу фізично знищеним.
Таким чином, страховою компанією в повному обсязі відшкодовано  позивачу різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП (179666,61 грн. - 108006,61 грн.). Не було відшкодовано франшизу в сумі 1000 грн. за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та вартість залишків в сумі 70660,00 грн., які залишились у позивача.
Враховуючи те, що залишки транспортного засобу Volvo S60, реєстраційний номер НОМЕР_2 перебувають у позивача та не були ним передані ні ПрАТ «СК «Уніка», ні відповідачу ОСОБА_1 , колегія суддів  приходить до висновку про відсутність  підстав для  стягнення вартості залишків в сумі 70660 грн. з відповідача.
На вказане суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 87 985 грн. 79 коп.   матеріальних збитків, тому доводи апеляційної скарги  про відсутність підстав для стягнення з відповідача  матеріальної  шкоди, завданої в результаті ДТП, у зв`язку з тим, що розмір шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика є обґрунтованими.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача франшизи в сумі 1000,00 грн. колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч.12.1. ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Частиною 36.6.ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс АМ 829036 від 17.12.2018 року було встановлено франшизу в сумі 1 000,00 грн. 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 франшизи в сумі 1000 грн. 
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 1800,00 грн. колегія суддів виходить з наступного.
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2, ч.1 ст. 22 ЦК України).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України).
Як вбачається з дублікату квитанції №0.0.1293228950.1 від 13.03.2019 року ОСОБА_2 сплатив на користь ТОВ «Клевер Експерт» 1800,00 грн. за проведення оцінки матеріального збитку, завданого власнику  автомобіля  Volvo S60, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Разом з тим, згідно п.34.2, 34.3. ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
ПрАТ «СК «Уніка» виконало вказані вимоги Закону та на його замовлення ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» склало Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу автомобіля  Volvo S60, реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата оцінки 08.02.2019 року.
Таким чином, у позивача як потерпілого, були відсутні підстави для самостійного обрання експерта, у зв`язку з тим, що розмір збитків визначив експерт на замовлення страховика в порядку ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З вказаною оцінкою позивач ОСОБА_2 погодився, її результати не оскаржував, претензій до ПрАТ «СК «Уніка»  не пред`являв та отримав страхове відшкодування без зауважень.
З урахуванням встановлених обставин та наданих на їх підтвердження доказів, колегія суддів  приходить до висновку, що оплата за складання Звіту ТОВ «Клевер Експерт» на замовлення ОСОБА_3 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 28 лютого 2019 року,  не є необхідними витратами, які позивач мав зробити для відновлення свого порушеного права (реальними збитками), а тому колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за проведення вказаного дослідження в сумі 1800 грн. за наявності звіту страховика,  з яким позивач погодився.
Позовні вимоги про стягнення з відповідача  на користь позивача витрат на евакуацію автомобіля в сумі 2190,00 грн. колегія суддів вважає обґрунтованими, з огляду  на наступне.
Як вбачається з товарного чеку б/н від 28.02.2019 року за послуги евакуації автомобіля Volvo S60, реєстраційний номер НОМЕР_2 сплачено 2190,00 грн.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У ч.30.2. ст. 30 вказаного Закону зазначено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
З урахуванням того, що страховиком ПрАТ «СК «Уніка» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності було виплачено позивачу  страхове відшкодування в повному обсязі за мінусом франшизи, а саме 99 000 грн., то витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в сумі 2190,00 грн. перевищують ліміт відповідальності страховика і мають бути відшкодовані відповідачем.
Колегія погоджується з доводами апеляційної скарги  про необґрунтованість висновків суду  першої інстанції  в частині  стягнення з відповідача на  користь  позивача у відшкодування моральної шкоду 10000,00 грн. з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.
Згідно ч. 1 та п. 3  ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4).
У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. 
Враховуючи вказані норми права, колегія суддів приходить до висновку про те, що з урахуванням принципів розумності та справедливості на користь позивача  з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 7000,00 грн., що ґрунтуватиметься на встановлених обставинах справи,так як пошкодження автомобіля призвело до виникнення  у позивача  негативних емоцій, переживань та неможливості нормального користування автомобілем, що в свою чергу призвело до душевних страждань ОСОБА_2 , порушення звичного способу його  життя.
Доводи скарги щодо недоведеності самого факту заподіяння моральної шкоди не ґрунтуються на приписах чинного законодавства якими встановлено, що у випадку пошкодження майна особі спричиняється моральна шкода.
Не ґрунтуються на вимогах  матеріального права доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів того, що він є власником автомобіля, а є лише особою, яка має право керувати автомобілем на підставі довіреності, а тому він не має права на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди,  з огляду на наступне.
Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Позивач керував автомобілем «Вольво», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі довіреності від 15 червня 2018 року, виданої йому власником автомобіля  ОСОБА_3 , якому автомобіль належить на  підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу  серії НОМЕР_4 .
За довіреністю від 15 червня 2018 року власник автомобіля «Вольво», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,   ОСОБА_3   уповноважив окремо ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у строк до 15 червня 2019 року представляти його інтереси при вчиненні правочинів щодо продажу автомобіля, обміну, передачі в оренду (найм), позики належного йому автомобіля марки «Вольво», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та для цього надав їм право представляти його інтереси в органах нотаріату, відповідних територіальних органах з надання сервісних послуг МВС та інших органах, які відповідають за поставку та зняття з обліку транспортних засобів, у відповідних структурних органах поліції, перед суб`єктами господарювання, які здійснюють комісійну торгівлю транспортними засобами і номерними агрегатами, біржами, органами МВС, перед страховиками, перед суб`єктами господарювання, що є виконавцями технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів та в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування та форми власності - з усіх без винятку питань, пов`язаних з відчуженням автомобіля, його переобладнанням (зміна типу та моделі, кольору, заміна в установленому порядку номерних знаків, двигуна, кузова, інших номерних агрегатів), ремонтом, проходженням технічного огляду, визначати на власний розсуд місце стоянки автомобіля, керувати згаданим автомобілем для виконання наданих цією довіреністю повноважень, експлуатувати його, зняти автомобіль з обліку, одержувати транзитні номерні знаки, поставити на облік, у разі необхідності забирати автомобіль зі штрафмайнадчика, надавати та одержувати необхідні документи, включаючи заяви, одержувати свідоцтво про реєстрацію ТЗ , дублікат реєстраційного документа у разі його втрати, номерні знаки, укладати від його імені договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем (купівлі-продажу, міни, комісії, оренди, позички тощо), за винятком договору дарування, визначаючи у відповідних договорах на власний розсуд ціну та інші умови, укладати та підписувати від його імені договори цивільно-правового характеру, одержувати та сплачувати по таким договорам грошові суми у розмірах згідно з калькуляціями або за домовленістю та сплачувати податки та збори за такими договорами, розписуватися за нього, укладати договори з обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника ТЗ, повне Авто-Каско, часткове Авто-Каско, у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами внаслідок ДТП чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час управління автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки укладати, якщо в тому буде необхідність, від його імені угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми у розмірах згідно з калькуляціями, актами, експертними висновками тощо, вчиняти інші юридично значимі дії, пов`язані із виконанням цієї довіреності тощо.
Передача власником права керування транспортним засобом у процесі розгляду справи ніким не оспорювалась,  позивач мав право керувати зазначеним транспортним засобом на відповідній правовій підставі, а отже  має право вимоги до винної у ДТП особи.
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до переліку яких належить право володіння.
Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.
Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Відповідно до пункту 1.6 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Таким чином, завдання шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Встановивши, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом на законних підставах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди та збитків.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000,00 грн. франшизи, 2190,00 грн. витрат на евакуацію транспортного засобу, 7000,00 грн. моральної шкоди та  про відмову в задоволенні решти позовних вимог.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті,  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подачу позову майнового характеру з ціною позову 122975,89 грн. мало бути сплачено 1229,76 грн. судового збору. 
Позов задоволено на 8,3 %, тому з  урахуванням вимог ч.10 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача  підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 102,07 грн.
За подачу апеляційної скарги, яка була задоволена частково на 91,7 %, відповідачем було сплачено 1844,64 грн.
З  урахуванням вимог ч.10 ст.141 ЦПК України, з позивача на користь  відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1691,53 грн.
Керуючись ст.ст.1,12,22,29,30,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22,23,1166,1167,1187,1192,1194 ЦК України, ст.ст. 141,367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
                                          п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 ) 1000,00 грн. франшизи, 2190,00 грн. витрат на евакуацію транспортного засобу, 7000,00 грн. моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 102,07 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1691,53 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім  випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
          Повний текст постанови складено  05 червня 2020 року.  
            Головуючий:                                          Судді: