ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 р.	Справа № 520/757/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків по справі № 520/757/2020
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни      третя особа         Акціонерне товариство "БАНК ФОРВАРД" 
          про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (далі по тексту - приватний виконавець Павелків Т.Л., відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 60245941 від 09.10.2019; визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 60626870 від 15.11.2019.
В обґрунтування позовних вимог зазначила про відсутність законних підстав для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи, місце проживання якої знаходиться у Харківській області і яка жодних доходів, рухомого та нерухомого майна у м. Києві не має. 
Рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 було відкрито позивачкою за кредитним договором від 25.05.2018 для отримання кредитних коштів та подальшого їх повернення у Харківському відділенні ПАТ «Банк Форвард» у м. Харків, грошові кошти на цих рахунках відсутні, а тому їх не можна вважати власністю позивача.
З посиланням на постанову Правління Нацбанку від 12.11.2003 № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», стверджує, що відкритий у банківській установі банківський рахунок не має визначеного місця знаходження. Картковий рахунок відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій, а відтак, місце розташування банку (м. Київ), в якому він відкритий, не є місцезнаходженням майна боржника (грошових коштів). Враховуючи викладене, стверджує, що відповідачем не дотримано вимоги ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відкрито виконавчі провадження № 60245941 та № 60626870 не за місцем проживання, перебування боржника та не за місцем знаходження його майна, а в іншому виконавчому окрузі. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 по справі № 520/757/2020 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (вул. Юрія Поправки, буд. 6, офіс 15, м. Київ, 02094, РНОКПП НОМЕР_4 ), третя особа - Акціонерне товариство "БАНК ФОРВАРД" (вул. Саксаганського, буд. 105, м. Київ, 01032, ЄДРПОУ 34186061) про визнання протиправними та скасування постанов - відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 по справі № 520/757/2020 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що поданими позивачкою доказами - копіями виписок по рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та паспортом споживчого кредиту, підтверджено факт підписання позивачкою договорів з АТ «Банк Форвард» та відкриття рахунків саме в м. Харкові. Вважає, що банківські рахунки можуть бути майном у розумінні ст.190 ЦК України лише за наявності коштів на цих рахунках. Сам по собі рахунок без наявності грошових коштів на ньому не є власністю громадянина, а є лише засобом безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи розпорядження в інший спосіб коштами, що на ньому знаходяться, за волевиявленням власника цих коштів. Враховуючи викладене, вважає, що відкриття вказаних вище рахунків не свідчить про наявність у позивача майна у м. Києві, та не надають підстав для відкриття приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва виконавчих проваджень про стягнення коштів з позивача, місцем проживання якої є м. Харків. Отже, приватним виконавцем порушені вимоги ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підстави для відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення з позивачки коштів у м. Києві - відсутні, а відтак, оскаржувані постанови про відкриття виконавчих проваджень є протиправними та підлягають скасуванню. 
Крім того, вказує, що відповідачем, всупереч ч.9 ст.79, п.2 ч.4 ст.162 КАС України не було надано позивачці копії відзиву на апеляційну скаргу, що не було взято до уваги судом першої інстанції. 
Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. З посиланням на ст.ст.179, 190 Цивільного кодексу України, ст.ст.3, 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" вказує, що грошові кошти на рахунках у банках є майном боржника. Враховуючи, що ОСОБА_1 є власником карткових рахунків в АТ "Банк Форвард", який розташований у м. Києві, вважає, що у позивача наявне майно у м. Києві, а відтак, в даному випадку відсутнє порушення ст.24 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки ця норма передбачає прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчого документу за місцезнаходженням майна боржника. При цьому, чинною редакцією Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку наявності грошових коштів або майна боржника до відкриття виконавчого провадження. Твердження позивача про відсутність на вказаних рахунках грошових коштів та як наслідок, про відсутність правових підстав для винесення відповідачем оскаржуваних постанов про відкриття виконавчих проваджень, є безпідставними, оскільки відповідно до п.21 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" саме під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право отримувати від банківських установ інформацію про наявність та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операцій за рахунками боржника. 
Сторони та представник третьої особи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджуються копією паспорту, наявною в матеріалах справи.
Акціонерне товариство "БАНК ФОРВАРД" звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. із заявами про примусове виконання рішення за вих. №1/1/4-1038/179 від 13.09.2019 та №12240 від 07.10.2019.
За змістом заяви №1/1/4-1038/179 від 13.09.2019 (надійшла до 15.11.2019) стягувач - Акціонерне товариство "БАНК ФОРВАРД", відповідно до вимог ст.ст. 3, 4, 5, 19, 24, 28, п. 1 ч. 1 ст. 26 та ч. 2 ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження", просив відкрити за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 1558 від 15.08.2019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І., про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 38844,10 грн.
Заявою № 12240 від 07.10.2019 (надійшла до виконавця 07.10.2019) стягувач - АТ "БАНК ФОРВАРД", відповідно до вимог ст.ст. 3, 4, 5, 19, 24, 28, п. 1 ч. 1 ст. 26 та ч. 2 ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження", просив відкрити за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника ( ОСОБА_1 ) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. №2850 від 19.08.2019 про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 54876,55 грн.
На підставі заяви №1/1/4-1038/179 від 13.09.2019 про примусове виконання рішення, 15.11.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною відкрито виконавче провадження №60626870 щодо примусового виконання виконавчого напису №1558 від 15.08.2019, виданого приватним нотаріусом КМНО Разумовою О.І. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ "БАНК ФОРВАРД" заборгованості у розмірі 38844,10 грн.
На підставі заяви № 12240 від 07.10.2019 про примусове виконання рішення 09.10.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження № 60245941 щодо примусового виконання виконавчого напису № 2850 від 19.08.2019, виданого приватним нотаріусом ІМНО Київської області Кондратюк В.С. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ "БАНК ФОРВАРД" заборгованості у розмірі 54876,55 грн.
Не погодившись із постановами відповідача про відкриття виконавчого провадження №60626870 від 15.11.2019 та №60245941 від 09.10.2019, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваних постанов, оскільки виконавче провадження відкрито приватним виконавцем у відповідності до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» - за місцем знаходження майна боржника (коштів на карткових рахунках). 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав. 
Згідно з ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. 
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні відносини врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 3 ч. 1  ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження"  відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.
Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до п. 10 ч. 4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Місце виконання рішення, згідно з п. 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої  наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5, визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"  про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України.
Відповідно до абз. 1 ч. 2 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" у повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначається виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
У свою чергу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"  виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відповідно до ч. 1  ст. 27  Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України  "Про виконавче провадження".
За приписами п. 1 ч. 1  ст. 26  Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту позивачки.
Разом з тим, спірні постанови про відкриття виконавчого провадження прийняті приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. (в подальшому прізвище змінено на Павелків).
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до приватного виконавця надійшов виконавчий документ, в якому зазначено, що майно боржника знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва, у відповідача не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, в зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.
Так, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є власником карткових рахунків № НОМЕР_5 та № НОМЕР_1 , відкритих в АТ "Банк Форвард", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105, та послався на довідки АТ "Банк Форвард".
Відповідно до  ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Згідно зі ст.179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).
Згідно з п.п. 6.1, 6.2 ст. 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в п. 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.
Банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки (п. 7.1  ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").  
За приписами пп. 7.1.4 п. 7.1 ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками.
Згідно з пп.7.1.5 п. 7.1 ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.
Отже, проаналізувавши вищенаведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном у розумінні  статті 190 Цивільного кодексу України.
Зі змісту заяв АТ "Банк Форвард" про примусове виконання виконавчих написів, направлених приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л., вбачається, що стягувач просив приватного виконавця відкрити виконавчі провадження саме за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника.
Згідно з листами АТ "Банк Форвард" б/н, доданими до заяв про примусове виконання рішеннявід 13.09.2019 та від 07.10.2019, у ОСОБА_1 є рахунок № НОМЕР_5 від 25.05.2018, у валюті гривня, відкритий в АТ «Банк Форвард», та рахунок № НОМЕР_1 від 04.09.2018, у валюті гривня, відкритий в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105  (а.с. 53, 54).
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ані заява стягувача, ані листи АТ "Банк Форвард" не є належними доказами наявності грошових коштів боржника на рахунках № НОМЕР_5 від 25.05.2018  та № 26209900046923 від 04.09.2018, відкритих в АТ "Банк Форвард". 
Крім того, подані стягувачем документи до приватного виконавця не містять зазначення суми грошових коштів боржника, яка обліковується на відкритому рахунку, що не було взято до уваги судом першої інстанції. Доказів наявності коштів на рахунках боржника на час прийняття спірних постанов про відкриття виконавчого провадження відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій. 
Натомість, згідно з рахунком-випискою по рахунку № НОМЕР_6 , пов`язаному з договором № 200163566 від 04.09.2018, за період з 04.12.2018 по 04.02.2019, на вказаному рахунку у позивача наявна заборгованість в сумі 28844,79 грн. Відповідно до виписки з особового рахунку НОМЕР_7 , пов`язаному з договором № 200147677, станом на 26.11.2018 у позивачки наявна заборгованість в сумі 67270,00 грн. (а.с.18, 19). 
Отже, висновки суду першої інстанції про наявність грошових коштів на рахунках боржника не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах справи. 
Слід відмітити, що сама по собі наявність карткового рахунку позивача не свідчить про наявність у боржника майна у вигляді грошових коштів на території м. Києва.
Подані приватному виконавцеві документи не свідчать про перебування у володінні боржника майна, зокрема грошових коштів у м. Київ, які  обліковуються на банківських рахунках № НОМЕР_5 та № НОМЕР_1 , що давало б право приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Вольф (Павелків) Т.Л. відкривати виконавчі провадження за виконавчими документами, по яких боржником виступає ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, відповідачем не доведено наявність підстав для відкриття виконавчих проваджень ВП № 60245941 та ВП № 60626870 з примусового виконання виконавчих написів нотаріусів про стягнення з позивача грошових коштів, а тому постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 60245941 від 09.10.2019 та ВП № 60626870 від 15.11.2019 підлягають скасуванню.
Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 10.09.2018 по справі № 905/3542/15, колегія суддів вважає помилковим, оскільки вказана постанова прийнята за інших фактичних обставин. При цьому, у цій постанові надана оцінка правовідносинам щодо накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках боржника, а не щодо відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням карткового рахунку боржника за відсутності доказів про наявність на цьому рахунку грошових коштів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 08.04.2020 по справі № 804/6996/17, від 30.04.2020 по справі № 580/3311/19, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції  неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи.
Згідно  зі ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згфідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині. 
Враховуючи викладене, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 по справі № 520/757/2020 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову. 
Відповідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за наслідками розгляду справи спір вирішено на користь позивача, якого  судом звільнено від сплати судового збору, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для  розподілу витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 139, 242, 243, 250, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 року по справі № 520/757/2020  скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 15, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 15, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) про відкриття виконавчого провадження ВП №60626870 від 15.11.2019 та ВП №60245941 від 09.10.2019. 
Судові витрати розподілу не підлягають.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Роз`яснити, що відповідно до п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, cтрок на оскарження постанови продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій