ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5687/20 Справа № 212/989/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/989/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання – Євтодій К.С.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження,  відповідно до ч.2 ст.247  ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бузинарська Діана Миколаївна, на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 березня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі – ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2019 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65% та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, які залишилися незмінними при наступному переогляді у січні 2020 року. 
Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці та посилаючись на те, що внаслідок професійного захворювання у нього змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращена в стані здоров`я, та він відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 271 254,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, а також витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 442,50 грн.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бузинарська Д.М., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих на користь позивача, просить збільшити їх розмір до заявленого ним у позові. 
Позивач зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно занижений та не відповідає глибині його моральних страждань та принципу розумності, виваженості і справедливості. При цьому, судом не враховано, що внаслідок отриманих професійних захворювань  позивача постійно турбує стійкий біль та обмеження у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс і нижні кінцівки, більше в ліву ногу, порушену ходу, оніміння в кінцівках, часті судоми в м`язах обох стегон та гомілок, оніміння в кистях, відчуття слабкості в них, утруднену ходу, кашель з харкотинням, задишку при фізичному навантаженні, зниження слуху на обидва вуха, загальну слабкість. Позивач у віці 46 років залишився без роботи, він відчуває себе тягарем для своєї родини, що його постійно пригнічує, він не може на належному рівні утримувати свою родину, в тому числі неповнолітнього сина ОСОБА_2 , який ще навчається у школі.
Не погоджується позивач й з висновком суду першої інстанції щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідач відповідного клопотання не подавав, а суд не має повноважень вдаватися до оцінки обґрунтованості таких вимог за відсутності відповідного клопотання сторони, адже норми ст. ст. 137, 141 УПК України виключають ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній стороні без відповідних дій з боку іншої сторони.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази  надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи,   відповідач  ПАТ «Кривбасзалізрудком» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, від адвоката Бузинарської Д.М. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача ОСОБА_1 , а інші учасники справи про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1 з 02.12.1996 року по 11.04.2007 року працював прохідником (підземним) в Шахтоуправліннях «Октябрське», «Родіна» ВО «Кривбасруда», «Криворізького державного залізорудного комбінату», ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником яких є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а з 18.12.2007 року по 06.04.2012 року працював прохідником (підземним), з 06.04.2012 року по 31.10.2019 року прохідником (підземним) (бригадиром) дільниці № б (нарізної) служби головного інженера шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»
Медичним висновком ЛЕК Українського НДІ промислової медицини про наявність професійного захворювання від 09.11.2018 року встановлено наявність у ОСОБА_1 професійних захворювань - Радикулопатія полісегментарна, попереково-крижова (L4-S1) та шийна (С6-С8), білатерально, переважно зліва, з вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим та м`язово- тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня), часто рецидивуючий перебіг; Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії локальної вібрації з периферичним нейроваскулярним синдромом верхніх кінцівок, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), частими акроангіоспазмами; Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).
Відповідно до пункту 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11.12.2018 року причиною виникнення професійних захворювань у позивача є тривалий стаж роботи, з грудня 1996 року по час складання цього Акту, в умовах дії наступних факторів: вібрації, шуму, що перевищують ГДР, фізичного навантаження, показники якого перевищували нормативні значення через недосконалість робочих місць, із яких 10 років 11 місяців на ПАТ «Кривбасзалізрудком», де позивач підпадав під дію фізичного навантаження, вібрації та шуму, що перевищували нормативи.
07.02.2019 року позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65% (по радикулопатії 20%, по вібраційній хворобі 40%, туговухість 5%) внаслідок професійного захворювання, а також третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01 січня 2020 року, що підтверджується копією виписки із акту огляду МСЕК Серії 12 ААБ № 017053.
25.01.2020 року ОСОБА_1  пройшов переогляд, де йому було встановлено повторно 65% втрати професійної працездатності (по радикулопатії 20%, по вібраційній хворобі 40%, туговухість 5%), а також третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01  січня 2023 року, що підтверджується копією виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 076705.
У зв`язку з отриманими хронічними професійними захворюваннями, позивач періодично проходить лікування, що підтверджується виписками із історії хвороби (а.с. 33-46) .
На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачем з вини якого її й заподіяно.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11 грудня 2018 року, причиною професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи, з грудня 1996 року по час складання цього Акту, в умовах дії наступних факторів: вібрації, шуму, що перевищують ГДР, фізичного навантаження, показники якого перевищували нормативні значення через недосконалість робочих місць, із яких 10 років 11 місяців на ПАТ «Кривбасзалізрудком», де позивач підпадав під дію фізичного навантаження, вібрації та шуму, що перевищували нормативи.
Отже, роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли, у тому числі, й з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що останнім в апеляційному порядку не оспорюється
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Зокрема, судом враховано, що, у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65%, у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я, відчуває задишку, кашель, його турбує біль та обмеження рухів, утруднену ходу, кашель з харкотинням, зниження слуху на обидва вуха, оніміння в кистях.
При цьому, суд вірно врахував, що період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача становить 10 років 11 місяців із загального стажу роботи в шкідливих умовах 21 роки 11 місяців, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням і третю групу інвалідності, в подальшому його стан здоров`я не покращився і при повторному переогляді ступінь втрати професійної працездатності та встановлена група інвалідності залишені незмінними, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, визначивши розмір моральної шкоди у сумі 40 000,00 грн., що відповідає засадам виваженості та справедливості.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, визначеного судом.
Відхиляються колегією суддів й доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм ст. ст. 137, 141 УПК України при визначенні розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню відповідачем. 
Так, відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
При цьому, згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тобто, при частковому задоволенні позовних вимог, витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу відшкодовуються позивачеві пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що й було зроблено судом першої інстанції, а доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до помилкового тлумачення правових норм на власну користь.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а  зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, тоді як, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України,   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бузинарська Діана Миколаївна,  – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: