Справа № 159/5585/19 	Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю. 	
Провадження № 22-ц/802/405/20  Категорія: 18 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Бовчалюк З.А., Киці С.І.,
секретар с/з - Вергун Т. С.,
з участю:
         позивача - ОСОБА_1 , 
         представника відповідача - Сороки В.Г. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ», Волинської обласної спілки споживчих товариств, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Огей Наталія Миколаївна, про визнання недійсним договору іпотеки, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року,

                                              В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтовав тим, що ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2019 року по справі № 159/1792/19 задоволено його заяву про вжиття заходів забезпечення позову та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме - на склад О -І , загальною площею 1047 кв.м. (реєстраційний  номер об`єкта 92898207221) та на нежитлове приміщення - склад  Д-1, загальною площею 1205,91 кв.м. (реєстраційний  номер об`єкта  90651707221), що знаходяться за адресою:  АДРЕСА_1 . Ухвала суду про забезпечення позову 03 квітня 2019 року була скерована до Ковельського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, але через неправомірну вимогу органу державної виконавчої служби щодо сплати авансового внеску, була виконана лише 10 травня 2019 року.
Позивач також зазначав, що 06 травня 2019 року представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» ознайомився з матеріалами вказаної справи і того ж дня ТзОВ «Ковельська ОТБ» уклало договір поворотної фінансової допомоги (позики) з Волинською облспоживспілкою в розмірі 200 000 гривень. Учасники договору є пов`язаними особами, оскільки засновником ТзОВ «Ковельська ОТБ» є Волинська обласна спілка споживчих товариств, яка також знала про існування судової заборони щодо вказаного майна.
Крім того , позивач зазначав, що всупереч ухвалі суду від 03 квітня 2019 року про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, 08 травня 2019 року між сторонами був укладений договір іпотеки , за умовами якого для забезпечення повернення позики в сумі 200 000 гривень в іпотеку Волинській облспоживспілці передано, поряд з іншим, майно, на яке судом в іншій справі накладено арешт , а оціночна вартість майна, переданого в іпотеку складає  5 996 150 гривень.
Позивач вважає, що предметом застави не може бути майно, яке знаходиться під забороною, а тому просив суд визнати недійсним договір іпотеки від 08 травня 2019 року на підставі статті 215 ЦК України.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року в даній справі позов задоволено.
Постановлено визнати недійсним договір іпотеки, укладений 08 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» та Волинською обласною спілкою споживчих товариств, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Наталією Миколаївною.
Стягнуто з відповідачів в користь позивача судові витрати по справі в розмірі 13500 грн в рівних частинах з кожного.
Не погоджуючись із поставноленим судовим рішенням, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» подав на рішення суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуцального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В судовому засіданні представник відповідача ТзОВ «Ковельська ОТБ» апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив і просив скаргу залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Із матеріалів справи убачається, що ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2019 року у справі № 159/1792/19 задоволено заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову та забезпечено позов шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, а саме: на склад О -І загальною площею 1047 кв.м. (реєстраційний  номер об`єкта 92898207221) та на нежитлове приміщення - склад  Д-1 загальною площею 1205,91 кв.м. (реєстраційний  номер об`єкта  90651707221), що знаходяться за адресою:  АДРЕСА_1 (а. с.7).
В судовому засіданні також встановлено, що 06 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» та Волинською обласною спілкою споживчих товариств був укладений договір безпроцентної позики і цього ж дня 06 травня 2019 року між ТзОВ «Ковельська ОТБ» і Волинською обласною спілкою споживчих товариств був укладений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» для забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором безпроцентної позики передав в іпотеку іпотекодержателю Волинській облспоживспілці обєкти нерухомого майна, загальною вартістю 600000,00 грн, а саме: нежитлове приміщення - склад металевий; прохідна; склад С-1; склад металевий; нежитлове приміщення - склад Є-1; нежитлове приміщення - склад Д-1; склад О-1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.70-75).
ОСОБА_1 просив визнати недійсним іпотечний договір, оскільки вважає, що внаслідок укладення договору іпотеки був порушений його законний інтерес, оскільки в іпотеку Волинській облспоживспілці було передано майно, на яке ухвалою суду накладено арешт для забезпечення його позовних вимог в іншій справі.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що укладений договір іпотеки суперечить вимогам статті 576 ЦК України, а також із того, що до ухвалення судом рішення по іншій справі за позовом ОСОБА_1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» не мало право передавати в іпотеку об`єкти нерухомого майна, на яке судом було накладено арешт.
Такі висновки суду зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права з огляду на таке.
Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.
Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Позивач ОСОБА_1 вважає, що укладений правочин порушує його законний інтерес щодо нерухомого майна, на яке ухвалою суду про забезпечення позову в іншій справі накладено арешт.
В судовому засіданні встановлено, що договір іпотеки забезпечує вимоги відповідача Волинської обласної спілки споживчих товариств, як іпотекодержателя, що випливають з договору від 06 травня 2019 року № 15-49/01/02/05 про надання безпроцентної позики в розмірі 200000,00 грн, укладеного між відповідачами в даній справі - ТзОВ «Ковельська ОТБ» та Волинською обласною спілкою споживчих товариств. За умовами договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем в строк до 06 травня 2020 року зобов`язання за основним договором сторони домовилися про те,  що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено відповідно до Закону України «Про іпотеку» (а.с.73).
Кожна особа, як передбачає частина 1 статті 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В контексті  завдань цивільного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи та законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, якій належать конкретній особі, є предметом судового захисту.
Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.
Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.
Отже, за своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.
У своєму рішенні від 01 грудня 2004 року у справі № 1-10/2004 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому звязку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітивний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення ідивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості як останнє, оскільки не забезпечується обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітивне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.
Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має заклнний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.
При цьому, як було встановлено судом, позивачу ОСОБА_1 нерухоме майно, яке було передано в іпотеку, не належить ні на праві власності, ні на праві користування.
Та обставина, що судовим рішенням в іншій справі був забезпечений позов ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на зазначене нерухоме майно, не свідчить про порушення відповідачами законного інтересу ОСОБА_1 щодо цього майна, оскільки нерухоме майно, яке було передано в іпотеку, не є предметом спору в іншій справі.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що внаслідок укладення договору іпотеки був порушений законний інтерес позивача ОСОБА_1 не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
  
                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» задовольнити.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ», Волинської обласної спілки споживчих товариств, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Огей Наталія Миколаївна, про визнання недійсним договору іпотеки відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді