Постанова
Іменем України 
09 червня 2020 року
м. Київ
справа № 766/11213/18
провадження № 51-1258км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Херсонського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ № 1201823020001150, 1201823020001427, 1201823020002804, 1201823020000058, 1201823020000219 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Севастополя АР Крим, раніше неодноразово судимого, останнього разу – 07 лютого 2013 року вироком Залізнодорожного районного суду м. Севастополя АР Крим за: ч. 2 ст. 342 , ч. 2 ст. 345 , ст. ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 7 місяців, 19 лютого 2016 року ОСОБА_7 звільнений по відбуттю покарання,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 360 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 19 серпня 
2019 року ОСОБА_7 засуджено за: 
–       ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на  
2 роки;
–       за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
–       за ч.1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
–       за ст. 360 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 
2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 
07, 09 травня 2018 року у денний час доби (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи за адресою: 
АДРЕСА_1 , переслідуючи умисел, спрямований на порушення права власності особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, таємно, повторно, шляхом проникнення до подвір`я зазначеного домоволодіння, скориставшись відсутністю потерпілої ОСОБА_8 , скоїв з подвір`я крадіжку майна, належного останній, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, в результаті чого своїми діями завдав вказаній потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1516,50 грн.
Також ОСОБА_7 в період з червня 2018 року до грудня 2018 року переслідуючи умисел, спрямований на порушення права власності особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, скоїв низку крадіжок майна, яке належить ХФ ПАТ «Укртелеком» та яким розпорядився на власний розсуд, в результаті чого своїми діями заподіяв ХФ ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на загальну суму 31959, 01 грн.
Крім того, ОСОБА_7 , 21, 23, 26, 27 листопада 2018 року, 22, 26, 27 грудня 
2018 року, усвідомлюючи, що пошкодження діючої кабельної лінії зв`язку призведе до припинення зв`язку, незаконно, умисно, шляхом перерізання ножем, вчинив низку крадіжок кабелю зв`язку, який перебував на балансі ХФ ПАТ «Укртелеком», що спричинило тимчасове припинення зв`язку для 112 абонентів.
Також ОСОБА_7 03 січня 2019 року приблизно об 11:00 (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) шляхом вільного доступу, будучи запрошеним власником квартири, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на порушення права власності особи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, повторно, скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілого ОСОБА_9 , з приміщення кухні викрав майно, яке належить останньому, в результаті чого своїми діями завдав вказаному потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 
10950 грн.
Крім того, ОСОБА_7 , 24 січня 2019 року приблизно о 15:30, перебуваючи за адресою: м. Херсон, вул. Комкова, переслідуючи умисел, спрямований на порушення встановленого законом порядку правил обороту (користування населенням) вогнепальної і холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв, усвідомлюючи суспільно-небезпечних характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, придбав шляхом присвоєння знайденого пістолета моделі «АТМАСА 2008 LIGHT» калібру 9 мм, іноземного виробництва, який він носив при собі до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час проведення огляду.
Вироком Херсонського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасовано. Постановлено свій вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за:  
–       ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на  
3 роки;
–       за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки ;
–       за ч.1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
–       за ст. 360 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 
1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Ухвалено виключити з мотивувальної частини вироку місцевого суду за епізодом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК Україникваліфікуючу ознаку – «зберігання». 
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 ,порушує питання про скасування вироку апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість. 
Захисник стверджує, що апеляційним судом порушено загальні засади призначення покарання внаслідок чого визначено ОСОБА_7 занадто суворе покарання. Свої доводи мотивує тим, що суд не врахував конкретних обставин справи та даних про особу засудженого, що в сукупності давало суду, на його думку, підстави для призначення більш м`якого покарання з урахуванням кваліфікуючої ознаки «зберігання» за епізодом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яку суд апеляційної інстанції виключив з мотивувальної частини вироку місцевого суду. Крім цього, вважає, що вирок апеляційного суду належним чином не мотивований та не відповідає вимогам  ст. 370 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення скарги захисника.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів дійшла висновку, що скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про винуватість  ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведений у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Доводи касаційної скарги захисника щодо суворості покарання, яке призначено ОСОБА_7 , колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Водночас згідно із ч. 2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Судом апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано, про що свідчить нижченаведене.
Під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд, обґрунтовуючи висновок щодо виду й розміру покарання ОСОБА_7 та приймаючи рішення про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання та призначення більш суворого покарання, правильно врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до злочинів невеликої, середньої тяжкості та тяжкого злочину, дані про особу винного, зокрема те, що засуджений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення корисливих злочинів  проти власності, те, що засуджений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Разом з цим, суд урахував конкретні обставини скоєння злочинів, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують. 
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, тяжкість кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, конкретні обставини вчинення злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності (35),суд обґрунтовано призначив засудженому покарання у межах санкцій передбачених ч. ч. 2, 3 
ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 360 КК України. З таким рішенням суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів.  
Висновок суду про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання за вчинення ним інкримінованих злочинів належно вмотивований та відповідає вимогам ст. 370 КПК України. 
Колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК України. 
Доводи касаційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення судом апеляційної інстанцій при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення. 
Також колегія суддів відхиляє, як безпідставні доводи касаційної скарги захисника про неврахування апеляційним судом кваліфікуючої ознаки «зберігання» за епізодом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 263 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання, оскільки рішення апеляційного суду про виключення з мотивувальної частини вироку місцевого суду за вказаним епізодом кримінального правопорушення кваліфікуючої ознаки – «зберігання» не погіршує становища засудженого, не впливає на обсяг обвинувачення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначення покарання, а також не суперечить засадам кримінального провадження.
Таким чином, посилання захисника у своїй касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом кваліфікуючої ознаки «зберігання» за епізодом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яку він виключив з мотивувальної частини вироку місцевого суду, при призначенні ОСОБА_7 покарання спростовуються наведеним вище.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційна скарга захисника має бути залишена без задоволення, а вирок апеляційного суду – без зміни. 
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Херсонського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                     ОСОБА_3