ПОСТАНОВА
Іменем України

19 червня 2020 року 
Київ
справа №810/2237/16
адміністративне провадження №К/9901/30915/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду у складі судді Лиски І.Г. від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Карпушової О.В., суддів Кучми А.Ю., Кобаля М.І. від 15 лютого 2017 року у справі за позовом Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» до Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року Державне підприємство «Тетерівське лісове господарство» (далі - позивач, Підприємство) звернулося до суду з позовом до Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі-відповідач, Інспекція) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 червня 2016 року №0004191005, яким йому нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 135591 грн. унаслідок прострочення граничного строку сплати узгодженого податкового зобов`язання з авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на безпідставність висновків перевірки щодо несвоєчасної сплати Товариством узгодженого податкового зобов`язання, оскільки наявними платіжними дорученнями повністю підтверджено факт своєчасної сплати зобов`язань у строки, встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2017 року, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що дослідженими у ході судового розгляду доказами підтверджується своєчасність та повнота сплати позивачем податкових зобов`язань зі сплати авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів за 2014-2015 роки, а відповідачем в порядку виконання обов`язку, визначеного частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент розгляду справи у судах попередніх інстанцій; далі - КАС України), не доведено будь-якими належними та допустимими доказами вчинення Підприємством правопорушення щодо несвоєчасної сплати податку, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування ними норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просив скасувати судові рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Із доводів касаційної скарги вбачається, що Інспекція по суті не погоджується із позицією судів попередніх інстанцій і на обґрунтування цього посилається на норми ПК України, які врегульовують порядок сплати авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів, строки та джерела сплати податкового зобов`язання та відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків. Інших доводів, зокрема, стосовно мотивів, які покладені в основу рішень судів першої та апеляційної інстанцій, касаційна скарга не містить.

Позивач правом на подання письмових заперечень на касаційну скаргу не скористався.

Справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією 13 червня 2016 року в приміщенні контролюючого органу проведено камеральну перевірку податкової звітності (розрахунку частини чистого прибутку) за 2014-2015 роки, за результатами якої складено акт №262/10-05/00992071, у якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог пункту 57.1 статті 57 ПК України, а саме при виплаті дивідендів (частини чистого прибутку) несвоєчасно сплачено авансовий внесок з податку на прибуток в розмірі 18% від суми чистого прибутку.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення, яке є предметом розгляду у даній справі.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд вказує на таке.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи (пункт 35.2 статті 35 ПК України).

За правилами пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку, як передбачено пунктом 38.1 статті 38 ПК України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Порядок визначення сум податкових та грошових зобов`язань встановлений статтею 54 ПК України, пунктом 54.1 якої визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 ПК України).

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже передбачена пунктом 126.1 статті 126 ПК України штрафна санкція може бути застосована до платника податку лише тоді, коли податкове зобов`язання є узгодженим і таким, що сплачене із затримкою на визначені цим пунктом терміни.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що позивач у 2014-2015 роках подав до податкового органу розрахунки частини чистого прибутку разом з фінансовою звітністю у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємства.

Встановлено, що частина чистого прибутку за 1-й квартал 2014 року в сумі 217253 грн. із граничним строком сплати 19 травня 2014 року згідно платіжного доручення №1177 сплачено 23 квітня 2014 року; частина чистого прибутку за 2-й квартал 2014 року в сумі 200000 грн. та в сумі 181432 грн. із граничним строком сплати 19 серпня 2014 року згідно платіжних доручень №1786 та №2282 сплачено 26 червня 2014 року та 14 серпня 2014 року відповідно; частина чистого прибутку за 3-й квартал 2014 року в сумі 250000 грн., в сумі 200000 грн., в сумі 100000 грн. та в сумі 57545 грн. із граничним строком сплати 19 листопада 2014 року згідно платіжних доручень №2682, №2718, №2963 та №3269 сплачено 23 вересня 2014 року, 26 вересня 2014 року, 16 жовтня 2014 року та 11 листопада 2014 року відповідно; частина чистого прибутку за 4-й квартал 2014 року в сумі 188342 грн. із граничним строком сплати 19 лютого 2015 року згідно платіжного доручення №412 сплачено 12 лютого 2015 року; частина чистого прибутку за 1-й квартал 2015 року в сумі 1000000 грн. та в сумі 494347 грн. із граничним строком сплати 19 травня 2015 року згідно платіжних доручень №1387 та №1439 сплачено 08 травня 2015 року та 14 травня 2015 року відповідно; частина чистого прибутку за 1-ше півріччя 2015 року в сумі 124177 грн. із граничним строком сплати 19 серпня 2015 року згідно платіжного доручення №2289 сплачено 23 липня 2015 року; авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів за 4-й квартал 2013 року в сумі 12881 грн. згідно платіжного доручення №705 сплачено 11 березня 2014 року; авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів за 1-й квартал 2014 року в сумі 57481 грн. із граничним строком сплати 19 травня 2014 року згідно платіжного доручення №1338 сплачено 13 травня 2014 року; авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів за 2-й квартал 2014 року в сумі 100000 грн. із граничним строком сплати 19 серпня 2014 року згідно платіжного доручення №1836 сплачено 27 червня 2014 року; авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів за 3-й квартал 2014 року в сумі 100000 грн. із граничним строком сплати 19 листопада 2014 року згідно платіжного доручення №2685 сплачено 23 вересня 2014 року; авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів за 4-й квартал 2014 року в сумі 33901 грн. із граничним строком сплати 19 лютого 2015 року згідно платіжного доручення №411 сплачено 12 лютого 2015 року; авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів за 4-й квартал 2014 року в сумі 33901 грн. із граничним строком сплати 19 лютого 2015 року згідно платіжного доручення №508 сплачено 19 лютого 2015 року; авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів за 1-й квартал 2015 року в сумі 268982,46 грн. із граничним строком сплати 19 травня 2015 року згідно платіжного доручення №1452 сплачено 15 травня 2015 року; авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів за 2-й квартал 2015 року в сумі 22351,86 грн. із граничним строком сплати 19 серпня 2015 року згідно платіжного доручення №2523 сплачено 17 серпня 2015 року.

Враховуючи, що позивачем своєчасно, тобто у строки, встановлені ПК України, сплачено узгоджені грошові зобов`язання, що підтверджується платіжними дорученнями, доданими до матеріалів справи, та не спростовано відповідачем, а також беручи до уваги ненадання Інспекцією будь-яких доказів наявності у позивача податкового боргу, обставини чого могли б зумовлювати зарахування сплачених Підприємством коштів у рахунок погашення такого згідно з черговістю його виникнення, розрахунку суми такого боргу, з якого б вбачались підстави й період його виникнення, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що, у даному випадку, позивач виконав свої зобов`язання протягом граничних строків.

Доводи ж касаційної скарги наведеного не спростовують та зводяться лише, як вже зазначалося вище, до цитування відповідних норм ПК України, які регламентують порядок сплати авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів, строки та джерела сплати податкового зобов`язання та відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків, дублюють аргументи заперечень на позовну заяву та апеляційної скарги, належна правова оцінка яким була надана судами першої та апеляційної інстанцій.

Окрім того слід зазначити, що підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) встановлено право органів державної податкової служби проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно вимог пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

За змістом пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Отже камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. Тобто перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Таким чином у контролюючого органу відсутні повноваження під час проведення камеральної перевірки досліджувати питання своєчасності сплати податків, оскільки останні перебувають поза межами даної перевірки.

Питання ж своєчасності нарахування та сплати податків та зборів до внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797-VIII, положення якого набрали чинності з 01 січня 2017 року, могли бути предметом лише документальної перевірки, якій властиві інші ознаки в залежності від виду такої (виїзна, невиїзна, планова, позапланова).

У даному ж випадку, відповідач, здійснюючи дослідження питань своєчасності сплати позивачем узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, вийшов за межі предмету камеральної перевірки, у зв`язку з чим прийняте за її результатами податкове повідомлення - рішення, яке є предметом розгляду в цій справі, не можна визнати законними.

За наведених у цій постанові мотивів, з урахуванням приписів статей 341, 343 КАС України, підстави для задоволення касаційної скарги та скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду