ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 р. 	Справа № 520/11252/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: П`янової Я.В.,
суддів: Зеленського В.В. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., м. Харків, повний текст складено 23.12.19 по справі         № 520/11252/19 за позовом               ОСОБА_1 до               ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України                  
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-к Повітрофлотський, 6, код 00034022) про відмову ОСОБА_1 , який визнаний інвалідом 2-ої групи внаслідок поранення (контузія) і захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.03.2019 №37, п. 74; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно подати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю – ОСОБА_1 , який визнаний інвалідом 2-ої групи внаслідок поранення (контузія) і захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії з урахуванням висновків суду по даній справі (додаток 13 до Положення, затвердженого Наказом МОУ № 530) та належним чином оформлений пакет документів, наданий ним разом з заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю від 03.05.2018 у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 та Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затверджене Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2011 № 530; зобов`язати Міністерство оборони України після отримання відповідного висновку ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю ОСОБА_1 (додаток 13 до Положення, затвердженого Наказом МОУ № 530) призначити, нарахувати та здійснити виплату через Харківський обласний військовий комісаріат одноразову грошову допомогу військовослужбовцю ОСОБА_1 , який визнаний інвалідом 2-ої групи внаслідок поранення (контузія) і захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії в розмірі 200-кратиого прожиткового мінімуму, встановленою законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України під 25.12.2013 № 975 (в редакції станом на 26.07.2016) та Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затверджене Наказом Міністерства оборони України від 11.08.2011 №530; для забезпечення належного захисту прав позивача у разі необхідності вийти поза межі заявлених позовних вимог.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування  вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що 24.07.2016 позивачу була встановлена вперше 2 група інвалідності з причин поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, та не застосував п. 3 Порядку 975, відповідно до якого днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. 
Суд першої інстанції не врахував, що на момент встановлення позивачу в 2016 році інвалідності, право позивача визначено пп.1 п. 6 Порядку 975 та пп.4 п.2 ст. 16 Закону, оскільки причинами інвалідності у позивача є поранення, контузія та захворювання, пов`язані з виконання обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК, та не застосував вищевказані норми права. 
Стверджує, що окремого пункту для військовослужбовців строкової військової служби станом на день встановлення йому ІІ групи інвалідності в ст. 16 Закону № 2011-ХІІ не було.
Зазначає, що судом першої інстанції не досліджувалися письмові докази по справі, адже в матеріалах справи наявна копія військового квитка, в якому міститься запис про те, що з 20.10.1984 по 28.10.1984 ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з приводу легкого поранення, отриманого ним під час надання допомоги в ДРА".
З огляду на викладене, вважає, що безпосередній запис в військовому квитку про поранення та звернення за медичною допомогою з цього приводу є належним доказом причин та обставин поранення, визначені п. 11 Порядку  № 975.
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження в межах доводів апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу та приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан.
09 липня 2013 року ОСОБА_1 вперше встановлено III групу інвалідності внаслідок поранення, контузія, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії зі строком дії до 01.08.2014 (черговий переогляд 09.07.2014), що підтверджується випискою до акту огляду обласною медико-соціальною експертною комісією № 3 Серія 10 ААВ № 631116 від 17.07.2013.
З 24 липня 2016 року ОСОБА_1 змінено групу інвалідності та вперше встановлено II групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії зі строком дії до 01.08.2018 (черговий переогляд 26.07.2018), що підтверджується довідкою до акту огляду обласною медико-соціальною експертною комісією №3 Серія 12 ААА № 106956 від 28 липня 2016 року.
Витягом із протоколу № 793 від 04.04.2013 Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України встановлено, що захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 по справі № 520/4950/18 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не поданні у 15-тиденний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю – ОСОБА_1 , якому встановлено II групу інвалідності, внаслідок поранення (контузія) і захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (додаток 13 до Положення, затвердженого Наказом МОУ № 530) у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. № 975 та Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затверджене Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 подати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю – ОСОБА_1 , якому встановлено II групу інвалідності, внаслідок поранення (контузія) і захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (додаток 13 до Положення, затвердженого Наказом МОУ № 530) у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 та Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затверджене Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530.
Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення, оформлене протоколом № 37 від 22.03.2019 (пункт 74) (надалі – рішення Комісії), яким відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що виплата одноразової грошової допомоги позивачу повинна здійснюватися Державною прикордонною службою України, заявнику інвалідність встановлена понад 3-місячний термін, крім того, заявником не надано документу, що свідчить про причини та обставини поранення (травми або каліцтва).
Не погодившись із пунктом 74 вказаного рішення, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при зверненні про призначення одноразової  грошової  допомоги не було надано документів, що свідчать про причини та обставини поранення, а також те, що право на отримання вказаної  одноразової  грошової  допомоги  у позивача не виникає через встановлення інвалідності після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби.
Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Одним із спірних правових питань у справі, як на цьому наголошує заявник апеляційної скаги, є правильність застосування до правовідносин абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII) та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975).
Колегія суддів зазначає, що норма про виплату одноразової грошової допомоги з`явилася вперше у Законі України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" від 04.04.2006 № 3597-IV (набрав чинності 10.05.2006), яким Закон було викладено у новій редакції.
З огляду на матеріали справи, 09 липня 2013 року ОСОБА_1 вперше встановлено III групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу в який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Отже, станом на 09.07.2013, коли позивачу було вперше встановлено ІІІ групу інвалідності, Законом № 2011-ХІІ передбачалася можливість отримання одноразової грошової допомоги лише  за  умови настання інвалідності в межах тримісячного строку після звільнення зі служби.
Водночас з 24 липня 2016 року ОСОБА_1 змінено групу інвалідності та вперше встановлено II групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду обласною медико-соціальною експертною комісією №3 Серія 12 ААА № 106956 від 28 липня 2016 року.
Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання цієї норми Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №   975 було затверджено "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
У абз. 3 пункту 2 Постанови зазначено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією Постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Колегія суддів зазначає, що на зміну обсягу прав особи у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема на отримання одноразової грошової допомоги, може впливати настання обставин, з якими законодавство прямо пов`язує рівень соціального захисту, зокрема зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, що передбачено у Порядку № 975.
Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 278/307/17.
Відтак, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Отже, у зв`язку зі зміною групи інвалідності з 24.07.2016 до спірних правовідносин за участю позивача застосовується законодавство, що діяло станом на 24.07.2016. Відповідно до ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011-XII це право позивач міг реалізувати протягом трьох років з його дня виникнення, тобто до 24.07.2019.
За таких обставин, застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин Закону № 2011-ХІІ в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, якою затверджений Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, є помилковим.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній станом на 24.07.2016) одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (п. 4).           
Відповідно до п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній станом на 24.07.2016) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі … 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Колегія суддів зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 13 червня 2019 року № 820/275/18 та від 9  листопада 2018 року у справі № 759/5707/16-а.
Отже, у зв`язку зі зміною групи інвалідності з 24.07.2016 у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги без застосування умови щодо встановлення інвалідності в межах трьох місяців від дня звільнення зі служби.
За таких обставин, оскаржуване рішення відповідача в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що заявнику інвалідність встановлена понад 3-місячний термін після звільнення зі служби є протиправним, оскільки відповідачем не враховано ту обставину, що у позивача відбулася зміна обсягу прав у сфері соціального захисту військовослужбовців, а саме: змінено групу інвалідності в період дії редакції Закону № 2011-ХІІ, в якій не було передбачено окремого порядку призначення та виплати допомоги військовослужбовцю строкової служби у випадку встановлення інвалідності в межах трьох місяців після звільнення з військової служби.
Враховуючи викладене, в цій частині доводи заявника апеляційної скарги заслуговують на увагу з огляду на помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що спірне рішення Комісії, яким відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, окрім іншого, вмотивовано тим, що виплата одноразової грошової допомоги позивачу повинна здійснюватися Державною прикордонною службою України. 
Вказаним підставам щодо відмови в призначенні допомоги суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.
Так, у витягу з рішення Комісії зазначено, що особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Оскільки Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок під час звільнення з Прикордонних військ КДБ СРСР, то витрати, пов`язанні з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.
З такими підставами для відмови в призначенні грошової допомоги колегія суддів також не погоджується з огляду на таке.
Законом СРСР від 12.10.1967 № 42 "Про загальний військовий обов`язок" у редакції, що діяла на момент проходження ОСОБА_1 військової служби, визначено, що Прикордонні війська   КДБ СРСР були складовою частиною Збройних Сил СРСР.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 № 1431-ХІІ "Про військові формування" підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
Статтею 4 Закону України "Про правонаступництво України" від 12.09.1991 № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Згідно з пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 "Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону" встановлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.
Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в органах Міністерстві оборони України, колегія суддів вважає, що обов`язком Міністерства оборони в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".           
Отже, виходячи з аналізу вказаних правових норм вбачається, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.  
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 26.09.2018 (справа №760/9113/17), 18.10.2018 (справа №820/3353/16), 02.11.2018 (справа №825/1558/18).
За таких обставин, рішення Комісії з вказаних вище підстав відмови в призначенні грошової допомоги також є незаконним, що не було враховано судом першої інстанції в межах розгляду справи під час надання оцінки правомірності рішення Комісії на відповідність критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України.
Водночас, ще однією з підстав для відмови в призначенні грошової допомоги слугувало те, що позивачем при зверненні для призначення одноразової грошової допомоги не було надано документів, що свідчать про причини та обставини поранення.
Суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, висловлену Судовою палатою для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 по справі №822/220/18, дійшов висновку про правомірність відмови позивачу в призначенні допомоги з огляду на подання заявником неповного пакету документів для призначення допомоги.
З цим висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з таких підстав. 
Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Зазначені норми права дають підстави для висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16-2 Закону № 2011-XII.
Подання зазначених у п. 11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст. 16-4 Закону № 2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Отже, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.
Щодо доводів заявника апеляційної скарги про те, що висновок Центральної військово-лікарської комісії МОУ є належним документом, який свідчить про причини та обставини поранення, а також те, що у військовому квитку позивача вказано про обставини та причини поранення, колегія суддів зазначає, що Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Відповідно до п. 21.21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (далі - Положення № 402) за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд військово-лікарськими комісіями з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з іншими документами, що підтверджують факт отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних військово-лікарських комісій для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Відповідно до п. 21.3 зазначеного вище Положення, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні військово-лікарські комісії; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні військово-лікарські комісії цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
Згідно з п. 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення; г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.
Відповідно до п. 21.7 Положення № 402 постанова військово-лікарських комісій про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).
При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, військово-лікарськими комісіями можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п. 21.8 Положення № 402).
З огляду на викладене, відсутність в абзаці 6 п. 11 Порядку № 975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення, говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.
Отже, відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами, що містять достовірні відомості про зазначені обставини.
Водночас, подання до Міністерства оборони України відповідного висновку військово-лікарської комісії МОУ по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку №975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Щодо обов`язку доведення причин та обставин поранення, колегія суддів зауважує на таке.
Як свідчить зміст п. 11 Порядку № 975, питання призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, носить заявницький характер, тобто розглядається виключно за ініціативою заявника.
Цим же пунктом Порядку встановлено, що про необхідність додання до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, у тому числі, документа про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Згідно з п. 13 Порядку № 975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Разом з цим, пунктом 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за № 1294/26071 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення № 530) встановлено, що документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.
У разі настання інвалідності подаються такі документи: висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який визнаний інвалідом (додаток 13); заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 12); копія довідки МСЕК про встановлення групи та причинного зв`язку інвалідності; копії свідоцтва про хворобу, постанови чи довідки відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва); витяг з наказу командира військової частини про виключення зі списків особового складу частини (для військовослужбовців строкової військової служби - копія військового квитка); копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я, по батькові та місце реєстрації; копія документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копія сторінки паспорта з такою відміткою); копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Аналіз зазначених норм свідчить, що за зверненням особи за призначенням одноразової грошової допомоги, уповноважений орган (обласний військовий комісар за місцем проживання цієї особи) оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України затверджений п. 11 Порядку № 975 перелік документів для призначення такої допомоги. В свою чергу, розпорядник бюджетних коштів в особі Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі зазначених документів приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Водночас, відсутність документів, визначених п. 11 Порядку № 975, зокрема, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не встановлює обов`язку Міністерства оборони України для їх витребування та доведення (за відсутності таких документів), що позивач отримав поранення (контузію, травму, каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідна комісія Міністерства оборони України приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, які надійшли від обласного військового комісаріату.
Разом з цим, відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених п. 11 Порядку № 975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.
З огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міністерством оборони України, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства оборони України достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника. Такий документ не обов`язково повинен мати форму акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини, оскільки до уваги можуть бути взяті інші достовірні документи.
З урахуванням наведеного, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.
При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребування.
Оскільки чинним законодавством на Міністерство не покладено обов`язку щодо витребування будь-яких документів при вирішенні питання про призначення допомоги, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про наявність в діях відповідача протиправної бездіяльності.
У контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що надані відповідачу разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги копії висновку спеціаліста з питань судово-медичної експертизи, який складено зі слів заявника, та висновку Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України № 793 від 04.04.2013, не містять достовірної інформації про обставини поранення позивача, що пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відтак, позивачем не додано документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а вказані вище документи в обставинах цієї справи не є належними документами, що вказують на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача.
Вищезазначене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.04.2019 року по справі № 822/220/18 (провадження № К/9901/58778/18).
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у вказаній постанові, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.
При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовування. Так, Верховним Судом зазначено, що надана відповідачу разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, копія витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії не містить інформацію про обставини поранення позивача, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Суд зазначає, що згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.01.2019 по справі №755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.
В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ключовим моментом при отриманні права на одноразову грошову допомогу є саме надання достовірних документів, що підтверджують спричинення шкоди здоров`ю та що ці обставини не пов`язані з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Тобто, ступінь спричинення шкоди особі не впливає на право отримання такої допомоги, якщо це не підтверджено відповідними документами.
Таким чином, оскільки надані позивачем документи на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва) не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення в цій частині прийнято в межах наданих законом повноважень.
Водночас колегія суддів ураховує помилковість висновків суду першої інстанції, викладені у мотивувальній частині рішення, про те, що позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 30 років після звільнення зі строкової військової служби, а тому право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у позивача відсутнє, а також те, що відповідач протиправно відмовив в призначенні допомоги з підстав того, що такі виплати повинні проводиться Державною прикордонною службою.
Оскільки зазначені вище дві підстави, в тому числі, були покладені в основу прийняття спірного рішення відповідача від 22.03.2019, рішення Комісії підлягає скасуванню в цілому.
В контексті розгляду цієї справи належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду. Крім того, під час нового розгляду заяви відповідачу слід надати належну правову оцінку наявності запису в військовому квитку позивача про поранення, яке ним отримано під час проходження військової служби в Демократичній республіці Афганістан, та яке в подальшому призвело до встановлення інвалідності, в частині того, чи може такий запис свідчити про достовірні обставини поранення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення адміністративного позову прийняте з порушенням норм матеріального права та висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають обставинам справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції -  скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ст. 139 КАС України питання зміни розподілу судових витрат в межах розгляду цієї справи не вирішується. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 по справі                   № 520/11252/19 скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-к Повітрофлотський, 6, код 00034022) про відмову ОСОБА_1 , який визнаний особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок поранення (контузія) і захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.03.2019 №37, п. 74.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в районах, де велись бойові дії, відповідно до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затверджене Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2011 № 530, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.В. Зеленський    І.С. Чалий