УХВАЛА

23 червня 2020 року 
Київ
справа №400/4340/19
адміністративне провадження №К/9901/14697/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року та на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України , Держави України в особі Управління державної казначейської служби України у м.Миколаєві Миколаївської області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України , Держави України в особі Управління державної казначейської служби України у м.Миколаєві Миколаївської області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи це тим , що рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року у справі № 1-р/18 визнано незаконним оподаткування пенсій та довічного місячного грошового утримання, відповідно норма статті 164 ПК України визнана неконституційною та втратила чинність, а тому надміру утриманий з позивача податок має бути повернутий за період з 15 липня 2015 року по 27 лютого 2018 року у розмірі 77 855,00 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту шостого частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
У цій справі, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Відповідно до довідки Первомайського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04 грудня 2018 року за період з лютого 2015 року по лютий 2018 з довічного грошового утримання позивача утримано 78 781,99 грн. податку на доходи фізичних осіб.
Рішенням №1-р/2018 від 27 лютого 2018 року Конституційний Суд України визнав положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів таким, що не відповідає частині 1 статті 126 Конституції України, тобто неконституційними.
У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскаржувані дії відповідача є правомірними, оскільки здійснені на підставі чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства. 
Відповідно до   статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII «Про Конституційний Суд України», закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
З резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року вбачається, що положення абзацу першого підпункту   164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України   визнане неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Фактичне оподаткування пенсій припинено з 27 лютого 2018 року, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №1-р/2018, а отже, на час виникнення спірних правовідносин (липень 2015 року - лютий 2018 року) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України були чинними, а отже підлягали застосуванню. Відтак, здійснюючи відповідні відрахування у період з липня 2015 року по лютий 2018 року, пенсійний орган діяв відповідно до вимог чинного у цей період законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 16.04.2019 у справі № 318/2132/14-а, від 16.05.2019 у справі № 336/5032/15-а.
Таким чином наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для відступлення від висновків викладених у зазначених постановах Верховного Суду, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року та на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України , Держави України в особі Управління державної казначейської служби України у м.Миколаєві Миколаївської області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                              А.Г. Загороднюк

Судді                                                                                                                    Л.О. Єресько

                                                                                                                              В.М. Соколов