ПОСТАНОВА
Іменем України

14 травня 2020 року 
Київ
справа №803/1069/17
адміністративне провадження №К/9901/17136/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №803/1069/17
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року (суд у складі головуючого судді - Димарчук Т.М) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Шавеля Р.М., суддів: Бруновської Н.В., Костіва М.В.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.           ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області , в якому просив: 
1.1.           визнати протиправними дії щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області, викладеної у листі від 06.07.2017 року № Г-3831/0-2421/0/6-17;
1.2.          зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області. Разом із заявою подав копію посвідчення учасника бойових дій, графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
Проте, відповідачем листом від 06.07.2017 року № Г-3831/0-2421/0/6-17 відмовлено ОСОБА_1 у наданні такого дозволу, оскільки вказана ним земельна ділянка не входить до переліку земельних ділянок, які можливо передати в межах норм безоплатної передачі у власність у ІІІ кварталі 2017 року на території Волинської області.
Позивач вважає відмову, викладену у листі від 06.07.2017 року № Г-3831/0-2421/0/6-17, безпідставною, оскільки вона суперечить вимогам ст. 118 Земельного кодексу України.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.          Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
4.          Рішення судів мотивовані тим, що місце розташування земельної ділянки, щодо якої звернувся позивач (на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району), не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, оскільки зазначена земельна ділянка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 07 червня 2017 року «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» та наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 22 червня 2017 року не входить до переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадянам у III кварталі 2017 року на території Волинської області.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5.          Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
6.          Касаційна скарга мотивована тим, що відмова ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення не ґрунтується на вимогах статті 118 Земельного кодексу України. Відповідно до довідки Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської обл. слідує, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, є можливою для виділення громадянам. За таких обставин, на думку кеасатора, відповідачем безпідставно відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення.
7.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року.
8.          Верховний Суд ухвалою від 13 травня 2020 року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу.
9.          Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10.          Позивач як учасник АТО 23 червня 2017 року звернувся до ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. із письмовою заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської обл.
11.          До вказаної заяви були додані копії паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, документа про участь в антитерористичній операції, графічний матеріал, на якому зображено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.9-11, 23).
12.          ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. листом № Г-3831/0-2421/0/6-17 від 06 липня 2017 року відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки на виконання постанови КМ України № 413 від 07 червня 2016 року «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» ним сформовано перелік земельних ділянок, які повинні надаватися безоплатно у власність громадянам протягом ІІІ кварталу 2017 року. Оскільки у вказаному переліку є відсутніми земельні ділянки в межах Іваничівського району, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу у власність для ведення особистого селянського господарства є неможливим (а.с.7).
13.          Відповідно до листа Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської обл. № 283/01.14 від 22 червня 2017 року вказана сільська рада просить виділити земельну ділянку площею 10 га державної власності, яка знаходиться за межами населених пунктів, чотирьом учасникам АТО, у тому числі ОСОБА_1 (а.с.8).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
14.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
15.          Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
16.          8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
17.          За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
18.          За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
19.          Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла наступних висновків.
20.          Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частин шостої - сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова у наданні дозволу з інших підстав не допускається.
21.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з тим, що вказана ним земельна ділянка відсутня у переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у ІІІ кварталі 2017 року на території Волинської області, тобто, з підстав, не передбачених Земельним кодексом України.
Викладене вище, в свою чергу, свідчить про протиправність відмови відповідача надати йому такий дозвіл.
22.          Стосовно посилань судів попередніх інстанцій на Стратегію удосконалення механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 як на законну підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, колегія суддів звертає увагу, що дана Стратегія не визначає додаткових підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а затверджена з іншою метою - створення сучасної, прозорої і дієвої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, спрямованої на забезпечення захисту інтересів суспільства (насамперед учасників антитерористичної операції), територіальних громад та держави, а також раціонального та ефективного функціонування сільськогосподарських регіонів з урахуванням потреб розвитку населених пунктів, запобігання деградації земель, необхідності забезпечення продовольчої безпеки держави.
Зважаючи на викладене, колегія суддів Верховного Суду приходить о висновку про необґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про наявність у відповідача передбачених статтею 118 Земельного кодексу України підстав для відмови позивачу у задоволенні його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
23.          Щодо способу захисту порушеного права позивача, колегія суддів зазначає, що в даному випадку необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у приватну власність 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області із врахуванням рішення суду.
24.          Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року у справі №803/1072/17, прийнятій за аналогічних обставин у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
25.          Зважаючи на викладене, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
26.          Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
27.          З огляду на викладене, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної підлягають скасуванню з ухваленням по справі нового рішення - про часткове задоволення позову.
28.          Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
2.          Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року по справі №803/1069/17 -  скасувати. Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
3.          Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області, викладеної у листі від 06.07.2017 року № Г-3831/0-2421/0/6-17.
4.           Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області.
5.          У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
6.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                                                     С.Г. Стеценко
                                                                                                    Л.В. Тацій