ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.002666 пров. № А/857/819/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Гуляка В.В., Пліша М.А.,
за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,
позивач:   ОСОБА_1 
відповідач:  Саган Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 28 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.002666 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішень,-
суддя в 1-й інстанції – Москаль Р.М.,
час ухвалення рішення – 17 год. 23 хв.,
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 06.12.2019,-

                                            В С Т А Н О В И В:

27.05.2019 ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС (далі – відповідач, Львівська митниця ДФС) та просив визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості №UA209000/2019/000225/2 від 18.04.2019; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00596. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з метою митного оформлення особисто придбаного закордоном транспортного засобу, що був у використанні, подавав митному органу електронну митну декларацію та усі наявні в нього документи для підтвердження заявленої митної вартості. Відповідачем за результатами перевірки митної декларації та доданих документів винесено картку відмови у митному оформленні та рішення про коригування митної вартості. Дане рішення митного органу позивач вважає протиправними, оскільки при прийнятті оскарженого рішення відповідач проігнорував надані ним в процесі митних консультацій два оголошення фірми «DAT AUTOHUS», які підтверджували актуальну пропозицію придбати ще два аналогічні (тієї ж марки, моделі, року випуску та реєстрації, комплектації, зі співставним пробігом) автомобілі за тією ж ціною (14689,08 євро без ПДВ), яку заплатив ОСОБА_1 , а також відомості з електронного каталогу SuperSchwake 04/2019. Натомість, відповідач використав інформацію, яку, як стверджує Львівська митниця, надала система АСАУР. Позивач наполягає, що відповідач не виконав обов`язку  щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Вважає дії відповідача щодо зміни митної вартості товару порушенням Митного кодексу України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від №UA209000/2019/000225/2 від 18.04.2019 та рішення Львівської митниці ДФС про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оформлене карткою відмови №UA209190/2019/00596.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1536 гривень 80 коп. та на витребування доказів в сумі 500 грн.. 

Не погодившись з прийнятим рішенням, Львівська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні вимог відмовити.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та  процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.  
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що подані документи не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та документи, які підтверджують числові значення складових вартості, містять розбіжності на не містять всіх відомостей щодо ціни.. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.04.2019 для здійснення митного оформлення згаданого транспортного засобу уповноважений представник позивача подав митниці митну декларацію №UA209190/2019/033214 в електронній формі, в якій заявив митну вартість транспортного засобу в розмірі 14689,08 євро. Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом «1» за ціною договору (вартість операції). Так, в графі 42 митної декларації «ціна товару» зазначено 14689,0800 євро, в графі 45 «коригування» вказано 445525,44 грн., в графі 23 «курс валюти» 30,33038400 (а.с. 87 звор.). Позивач авансував за митне оформлення транспортного засобу 149500 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.1320024754.1 від 09.04.2019 (а.с. 22). 
16.04.2019 митниця скерувала декларанту електронне повідомлення, обґрунтоване тим, що заявлена митна вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації у тому числі із зовнішніх джерел (вказано вартість 18100 євро) повідомлено декларанта про  необхідність подання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару (а.с. 89,98), а саме: - якщо рахунок якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Також зазначено, що декларант або уповноважена ним особа може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої вартості товару.  
Вимогу ОСОБА_1 отримав 17.04.2019. У відповідь повідомив митний орган, що відповідно до вимоги може надати такі документи: інформацію з інтернет – джерел про вартість транспортного засобу, роздруківка оголошення фірми продавця, де був придбаний означений транспортний засіб. Декларант пояснив, що на час придбання ним автомобіля фірма «DAT AUTOHUS» виставила на продаж п`ять аналогічних транспортних засобів (однакові марка, модель, комплектація, рік реєстрації,  схожий пробіг) та наголосив, що пропозиція придбати ще двох таких авто за 14689,08 євро (без ПДВ) є актуальною станом на 17.04.2019. Декларант пояснив, що оплата за транспортний засіб проводилась ним особисто в касу фірми-експортера в сумі 14689 євро, про що було отримано відповідний рахунок-фактуру, інших документів надати не може (а.с. 99, 94).
Також позивач надав митниці витяг з електронного каталогу в SuperSchwake 04/2019, в якому пропонована вартість згаданого автомобіля обчислена в сумі 16344,54 євро, вартість продажу 13823,53 євро.
18.04.2019 митниця здійснила коригування митної вартості транспортного засобу та прийняла рішення №UA209000/2019/000225/2, відповідно до якого визначила митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом «6» у розмірі 18100 євро. Прийняте рішення посадова особа митного орган, з посиланням на норми постанови Кабінету Міністрів України №1077 від 12.12.2018,  мотивувала тим, що у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість автомобіля не підтверджена документально і не відповідає інформації щодо вартості даного транспортного засобу, яка «згенерована АСАУР ДФС». 
В рішенні зазначено, що неможливо застосувати метод визначення митної вартості 2а (стаття 59 Митного кодексу України) та 2б (стаття 60 МК України) з причини відсутності в органу доходів та зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, а також метод 2в (стаття 62 МК України) та 2г (стаття 63 МК України) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органах доходів і зборів. Митну вартість визначено за резервним методом, що становитиме 18100,00 євро, у зв`язку з наявністю в митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС, як джерело інформації для визначення митної вартості використано ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами опрацювання АСАУР.
За результатами розгляду поданої уповноваженою особою декларанта митної декларації №UA209190/2019/033214 від 16.04.2019 та доданих до неї документів, митний орган відмовив у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю за причин: необхідності внесення змін у гр. 12,45 МД (у зв`язку із коригуванням митної вартості товару № 1 після прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2019/000225/2 від 18.04.2019). Зазначено, що декларантом порушено умови декларування передбачені п.1 п. 8 статті 257 МК України  та наказу Міністерства фінансів України  «Про затвердження  Порядку заповнення митних декларацій на бланку, єдиного адміністративного документа» від 30.05.2012 № 651; невірно розрахована митна вартість, неправильно заповнена графа 12,45 ВМД. Відмову у митному оформленні транспортного засобу відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2019/00596. 

19.04.2019 позивач звернувся до начальника Львівської митниці ДФС із заявою, просив скасувати рішення ВМО «Скнилів» МП «Західний» Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000225/2 від 18.04.2019 та надати ОСОБА_1 можливість в митному оформленні транспортного засобу Оpel Vivaro, 2016 року випуску, НОМЕР_1 -код НОМЕР_2 згідно наявного рахунку-фактури №VR0064212 від 08.04.2019. В заяві декларант просив митний орган пояснити, чому не бралась до уваги інформація з поданого ним скріншота оголошень із сайту «DAT AUTOHUS» про продаж цією фірмою аналогічних автомобілів, де був придбаний ним особисто декларований транспортний засіб, оскільки пропозиція цієї фірми-продавця щодо двох автомобілів по ціні 14689 євро є актуальною на час подання скарги.
Львівська митниця на заяву декларанта скерувала лист №1781/ДЗН/13-70-19/37 від 03.05.2019, з посиланням на п. 9 Тимчасового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, затв. постановою Кабінету міністрів України №1077 від 12.12.2018 повідомила ОСОБА_1  про те, що рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2019/000225/2 від 18.04.2019 прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства.
З метою отримання транспортного засобу у вільних обіг 18-19.04.2019 декларант сплатив митне забезпечення в сумі 29717,13 грн.. Фірма «DAT AUTOHUS» AG 28.06.2019 здійснила повернення ОСОБА_1 2827,64 євро сплаченої застави (ПДВ), в підтвердження цього надала виписку з касової книги.

Вважаючи вказане рішення контролюючого органу протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги той факт, що в процесі проведення процедури митних консультацій на вимогу митниці ОСОБА_1 надав відповідачу актуальну інформацію про продаж фірмою «DAT AUTOHUS» станом на 17.04.2019 ще двох аналогічних (марка, модель, комплектація, рік реєстрації, пробіг) автомобілів по 14689 євро (станом на 08.04.2019 продавалося п`ять автомобілів, один з них купив ОСОБА_1 ). Окрім цього, суд зазначив, що в розпорядженні митниці був витяг з інформаційного електронного довідника SuperSchwacke 04/2019, в якому вказано вартості продажу декларованого транспортного засобу (без ПДВ) 16344,54 євро, відомості щодо вартості купівлі (без ПДВ) становила 13823,53 євро. 
Суд першої інстанції вважав, що перелічені документи митний орган безпідставно не взяв до уваги без будь-яких пояснень, а в рішенні вказав про неможливість застосування методу 2б «аналогічні (подібні) товари» з причини «…відсутності в органу доходів та зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари».
Також суд зазначив, що надані сторонами виписки з інформаційного електронного довідника SuperSchwacke 04/2019 свідать про те, що заявлена та фактично сплачена за автомобіль сума 14689,08 євро (без ПДВ) знаходилася в діапазоні цін довідника (16344,54 - 13823,53 євро). При цьому митний орган не зміг пояснити визначення митної вартості у розмірі 18100 євро, тобто понад ціну верхнього порогу, за яку такий автомобіль пропонується до продажу. 
При прийняті рішення, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 надав митному органу та суду належні докази того, що він фактично сплатив за автомобіль фірмі нерезиденту «DAT AUTOHUS» 14689 євро та в процесі розгляду справи на адвокатський запит фірма-продавець підтвердила сплату ОСОБА_1 готівкою в офісі фірми грошових коштів за транспортний засіб (14689,08 євро), а також суми застави (в розмірі ПДВ) в розмірі 2827,64 євро; застава в сумі 2827,64 євро після вивезення автомобіля з економічної зони ЄС 28.06.2019 повернута ОСОБА_2 декларанту, що підтверджується позивачем та випискою з касової книги. 
Суд дійшов висновку, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є, зокрема, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, а заявлена позивачем митна вартість товару підтверджена документально. 
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 7 Митного кодексу України (далі - МК України), встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 МК України).
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).
Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Положеннями частин 2 та 3статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачі. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Митного кодексу України).
Щодо процедури консультацій між митним органом та декларантом, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Тобто Митний кодекс України встановлює обов`язковою письмову форму вимоги про надання додаткових документів.
При цьому витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Колегія суддів звертає увагу на те, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Зі змісту положень розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 жовтня 2019 року (справа № 140/231/19).

Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.06.2019 року у справі №803/337/17.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з метою придбання для власного використання транспортного засобу здійснив замовлення №VAR0054715 у фірми експортера «DAT AUTOHUS» (м. Бохель, Німеччина) транспортний засіб марки Оpel модель Vivaro 1.6 CDTI, VIN-код НОМЕР_2 , який був у експлуатації. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що 08.04.2019 фірма «DAT AUTOHUS» виставила ОСОБА_1 рахунок від 08.04.2019 на 17710 євро  з відміткою про сплату цієї суми ОСОБА_1 08.04.2019, в якому підсумовано всі платежі покупця:
- рахунок № НОМЕР_3 за транспортний засіб в сумі 14689,08 євро (а.с.139);
- квитанцію №DP0003015 про сплату застави ПДВ в сумі 2827,64 євро (а.с. 143-144);
- додаткові послуги в сумі 193,28 євро. 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.04.2019 (а.с.140-141) та рахунку-фактури (інвойс) №VR0064212 від 08.04.2019 вартість автомобіля марки Оpel модель Vivaro 1.6 CDTI, VIN-код НОМЕР_2 , який був у експлуатації, становить 14689,08 євро. Умови угоди передбачають здійснення авансового платежу та обов`язок покупця вивезти куплений автомобіль із економічної зони ЄС як підставу для повернення ОСОБА_1 застави (в сумі ПДВ) 2827,64 євро.
Окрім того, проведення готівкових розрахунків між сторонами на вказані суми, окрім окремих зауважень на рахунку та квитанцій, додатково підтверджується випискою з касової книги, наданою фірмою «DAT AUTOHUS» на запит адвоката (а.с. 142).
Також фірма «DAT AUTOHUS» AG 28.06.2019 здійснила повернення ОСОБА_1 2827,64 євро сплаченої застави (ПДВ), в підтвердження цього надала виписку з касової книги, що також підтверджує сплату вартості автомобіля.

Верховний Суд у постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 дійшов до висновку про те, що рахунок - фактура є фактично розрахунково платіжним документом, передбачає встановлення певних сум до оплати покупцеві за товар, що поставляється.
З приводу зазначення у спірному рішенні про те, що у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість автомобіля не підтверджена документально і не відповідає інформації щодо вартості даного транспортного засобу, яка «згенерована АСАУР ДФС», апеляційний суд враховує позицію Верховного Суду, викладено у постанові від 23 липня 2019 року у справі №1140/3242/18, де суд відхилив доводи митного органу про відсутність документів, що підтверджують оплату товару, як підставу виникнення сумнівів щодо митної вартості товару, оскільки у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).

Апеляційний суд бере до уваги також позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.04.2019 року у справі №809/784/16 щодо застосування митницею інформації АСАУР, дані якої відповідач вважає підставою для винесення оскаржуваних рішень. Суд зазначив, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.
З урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що позивачем подано до митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що контролюючий орган, визначаючи необхідним застосування одного із другорядних методів визначення митної вартості товарів, виходив виключно із аргументів, які при їх системному аналізі не можуть належним чином підтвердити обґрунтованість застосовуваного методу. Неправильний вибір необхідного до застосування методу визначення митної вартості товарів призвів до незаконності проведеного митним органом коригування митної вартості товарів. Як наслідок, митницею порушено вимоги принципу обґрунтованості при виконанні покладених на неї обов`язків.
За таких обставин, відповідачем не доведено наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару, а саме представлення позивачем неповних та/або недостовірних відомостей про його митну вартість та відсутність у документах, поданих до митного оформлення, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена, або підлягає сплаті за товари.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.
Згідно з частинами 1, 2 статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному  дослідженні.
У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує  суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок  щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000225/2 від 18.04.2019 є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Відтак, судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись  ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 28 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.002666 – без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення головуючою суддею складено 01 червня 2020 року.