Ухвала
 
12 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 446/2439/18
провадження № 61-3919ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду м. Львова від 05 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх доходів, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2017 року до закінчення навчання останньою чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка із зазначених обставин настане першою, стягнути з відповідача на її користь половину понесених нею додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 38 495,77 грн.
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що відповідач є батьком повнолітньої ОСОБА_3 , яка навчається на другому курсі Львівського національного аграрного університету за напрямком підготовки Міжнародні економічні відносини освітнього рівня бакалавр денної форми навчання, відповідно до договору з 01 вересня          2017 року до 30 червня 2021 року. У зв`язку з тим, що донька навчається на денній формі навчання вона не має можливості працювати та потребує матеріальної допомоги. Відповідач будь-якої матеріальної допомоги доньці не надає. Крім того, вона додатково понесла витрати на оплату навчання їх доньки в розмірі                        13 859,75 грн; на проживання в гуртожитку в сумі 4 433 грн; харчування, придбання одягу, підручників та навчальних засобів, лікування та інші додаткові витрати в сумі 48 000 грн; придбання телефону в сумі 10 698,80 грн, а в загальному розмірі                         76 991,55 грн. Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.
 
Кам`янка-Бузький районний суд м. Львова рішенням від 05 вересня 2019 року позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх доходів, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 11 грудня 2018 року і до закінчення навчання, чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, в залежності яка із зазначених обставин настане першою. В решті позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат. 
 
Львівський апеляційний суд постановою від 28 січня 2020 року рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року в частині задоволення позову скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасував. В решті рішення суду залишив без змін.
 
27 лютого 2020 року ОСОБА_1  подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення її позову, в решті рішення суду залишити без змін та скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) -  2 102 грн.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців 
 
Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх доходів, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2017 року до закінчення навчання останньою чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка із зазначених обставин настане першою, та додаткових витрат на дитину в розмірі                   38 495,77 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн). 
 
Отже, справа № 446/2439/18 є малозначною в силу вимог пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.   
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити. 
 
Зазначення у постанові Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають. 
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду м. Львова                    від 05 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      В. П. Курило