ПОСТАНОВА
Іменем України

26 травня 2020 року 
м.Київ
справа №2-а-2733/11
провадження №К/9901/33277/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Желєзного І.В.
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 (суддя Рейті С.І.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2019 (головуючий суддя Запотічний І.І., судді Довга О.І., Матковська З.М.)
у справі № 2-а-2733/11 
за заявою ОСОБА_1 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
І. РУХ СПРАВИ
1. У серпні 2019 ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою в порядку ст.383 КАС України, у якій просив визнати протиправною бездіяльність заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Ярош С.І. по виконанні виконавчого листа № 2-а-2377/11, виданого 13.08.2013 та зобов`язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області виконати виконавчий лист № 2-а-2733/11, виданий 13.08.2013 року у повному обсязі.
2. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.09.2019, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2019, заяву ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачеві.
3. Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2019 у справі № 2-а-2733/11 та ухвалити нове рішення, яким витребувати належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження ВП №39374038, визнати протиправною бездіяльність заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Ярош С.І. по виконанні виконавчого листа № 2-а-2377/11, виданого 13.08.2013 та зобов`язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області виконати виконавчий лист № 2-а-2733/11, виданий 13.08.2013 року у повному обсязі.
ІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
4. Повертаючи заявнику без розгляду заяву про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, суди першої та апеляційної інстанції керувалися тим, що заявник не є особою, яка має пільги щодо сплати судового збору під час подання адміністративного позову та заяв у порядку виконання судового рішення до суду відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому суди зробили висновок про те, що заява подана без додержання вимог, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України і підлягає поверненню на підставі абз. 2 ч. 5 ст. 383 КАС України.
IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
5. Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не надали належної оцінки документам на підтвердження того, що ОСОБА_1 є особою, яка віднесена до осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. 
6. Суд апеляційної інстанції відхилив доводи заявника на те, що при поданні заяви (в порядку ст.383 КАС України) до суду першої інстанції ним було подано докази наявності пільг зі сплати судового збору, а саме завірену копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), оскільки матеріалами справи достеменно підтверджується відсутність таких при подачі вказаної заяви.
ІV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
8. Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Частиною 2 вказаної статті визначено, що у такій заяві зазначаються:
1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;
2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;
3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;
4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;
5) номер адміністративної справи;
6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;
7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;
8) інформація про хід виконавчого провадження;
9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;
10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи. (ч. 3  ст. 383 КАС України).
9. В свою чергу, суд при прийнятті до розгляду заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, повинен перевірити таку заяву на відповідність вимогам, визначеним ч.ч. 2-4 ст. 383 КАС України.
10. Тобто, чинним законодавством встановлено певний порядок дій особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду у разі наявності, на його думку, протиправних рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
11. Абзацом 2 ч.5 ст. 383 КАС України передбачено, що у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження або в судовому засіданні, повертається заявнику.
12. Суди попередніх інстанцій повернули заяву ОСОБА_1 з посиланням на те, що  заявником до заяви не долучено документа про сплату судового збору.
Також суди відзначили, що на підтвердження того, що заявника віднесено до 1 або 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у суді першої інстанції жодного доказу до зазначеної заяви ним не додано, тому немає підстав для звільнення заявника від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
12. Верховний Суд погоджується з такими висновками, виходячи з такого.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.
13. У матеріалах справи є копія посвідчення ОСОБА_1 , на підтвердження того, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії, ІІІ групи інвалідності.
Водночас, така копія посвідчення додана до апеляційної скарги, а не до заяви визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в порядку ст.383 КАС України.
14. При цьому, з копії самої заяви, поданої до суду першої інстанції, вбачається, що додатками до заяви були: завірена копія виконавчого листа, завірена копія свідоцтва адвоката, завірена копія ордера адвоката.
15. З супровідного листа Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 №2-а-2733/11/19641/19 вбачається, що заявнику повернуто копію ухвали з додатками на 8 аркушах.Текст самої заяви складається з 5 аркушів. До оригіналу заяви, поданої разом з апеляційною скаргою, від руки в додатках вписано «Завірена копія посвідчення».
16. З урахуванням вищенаведеного, Верховний Суд вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій про повернення заяви визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в порядку ст.383 КАС України заявнику без розгляду, оскільки ОСОБА_1 не було надано копії посвідчення про те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії до суду першої інстанції, а отже у Закарпатського окружного адміністративного суду не було й підстав для звільнення заявника від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
17. Доводи касаційної скарги не спростовують вищенаведеного.
18. Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
19. Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм процесуального права, тому Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
20. Оскільки Верховний Суд залишає без змін судові рішення, то відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2019 у справі № 2-а-2733/11 - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук
Суддя                                                                                                    І.В. Желєзний