Справа № 127/4647/20
Провадження № 22-ц/801/865/2020
Категорія: 96
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року	Справа № 127/4647/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О.,
суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,
за участі секретаря судових засідань Куленко О. В., представника особи, яка по-дала апеляційну скаргу, заявниці ОСОБА_1 адвоката Захарчука М. В., роз-глянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за заявою 
ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне
значення, факту роботи у сфері права, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Вінниць-кого міського суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі, постановлену в приміщенні суду в м. Вінниці за головування судді Воробйова В. В., 

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області із заявою про встановлення факту, що має юри-дичне значення, факту роботи у сфері права. Заявниця зазначила, що, почина-ючи з 01 червня 2007 року, за зареєстрованим у Лівобережному міжрайонному центрі зайнятості м. Вінниці трудовим договором № 11643 вона працювала у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л. В. на посаді консультанта із загальних питань правового характеру та секретаря, з 01 жовтня 2011 року переведена на посаду помічника нотаріуса, з 12 квітня 2013 року переведена на посаду документознавця. 31 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звільнена з роботи за угодою сторін. 01 листопада 2014 року ОСОБА_3 згідно трудового договору від зазначенї дати № 104/14, зареєстро-ваного у Шаргородському районному центрі зайнятості, працювала юрискон-сультом у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ру-дик Л. В., у подальшому звільнена з роботи за угодою сторін. За період роботи у нотаріуса на різних посадах з 2007 по 2015 роки заявниця не мала вищої осві-ти за спеціальністю «Правознавство», здобула таку освіту лише 15 червня 2015 року. Закон України «Про нотаріат» визначає конкретні вимоги для осіб, які ба-жають стати нотаріусами. У зв`язку із змінами цього Закону ОСОБА_1 не має можливості скласти кваліфікаційні іспити для отримання права на зайняття нотаріальною діяльністю. У певний період роботи вона не мала вищої юридич-ної освіти, тому стаж роботи у нотаріуса неможливо зарахувати як стаж у сфері права. За викладених фактичних обставин ОСОБА_1 просила встановити факт її роботи у сфері права у період з 01 червня 2007 року по 13 серпня 2015 року у тому числі на посаді помічника нотаріуса у приватного нотаріуса Він-ницького міського нотаріального округу Рудик Л. В. у період з 01 жовтня 2011 року по 01 січня 2013 року. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Не погоджуючись з постановленою суддею суду першої інстанції ухвалою, заявниця оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про від-криття в ній провадження. Скаржниця посилається на постановлення оскаржу-ваної ухвали з порушенням, неправильним застосуванням норм процесуального права.
Відзив на апеляційну скаргу заявниці, запропонований ухвалою апеляційно-го суду від 18 березня 2020 року, заінтересована особа Вища кваліфікаційна ко-місія нотаріату не надіслала. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, адвоката Захарчука М. В., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши за-конність та обґрунтованість оскаржуваної судової ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною, такою, що не підлягає задоволенню.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, вона є законною, об`єктивною, такою, що постановлена у відповідності з чин-ним цивільно-процесуальним законом, яким урегульоване порушене питання.
Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інс-танції, пославшись на роз`яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені у постанові від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та ви-значення підсудності цивільних справ» щодо обов`язку судів при вирішенні пи-тання про відкриття провадження у справі перевіряти належність справ до їх юрисдикції та підсудності, керуючись нормами статей 19, 186, 293, 315 ЦПК України, зазначив, що порядок допуску до складання кваліфікаційних іспитів та їх проведення встановлюються Міністерством юстиції України ( пункт п`ятий статті 10 Закону України «Про нотаріат» ). Вища кваліфікаційна комісія нота-ріату приймає рішення про допуск або відмову у допуску до складання претен-дентами на посаду нотаріуса кваліфікаційного іспиту. Таке рішення комісії мо-же бути оскаржене до суду.
Верховний Суд України, проаналізувавши 01 січня 2012 року судову прак-тику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, вказав на непідвідомчість суду вимог про встановлення фактів щодо трудового стажу. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що справа за заявою ОСОБА_1 не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, таке питання повинно вирішуватися в іншому ( позасудовому ) порядку. 
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в ухвалі від 26 лютого 2020 року, які слід ви-знати вірними, обгрунтованими, об`єктивними.
Оскаржуючи судову ухвалу, заявниця ОСОБА_4 наголошує на тому, що через зміни у законодавстві вона позбавлена можливості реалізувати своє право на складання кваліфікаційного іспиту для отримання права на зайняття нотаріальною діяльністю. Йдеться про підтвердження стажу роботи у сфері права без наявності відповідної на те освіти, на підставі чого заявниця зможе, на її думку, звернутися до заінтересованої особи і судовим рішенням як дока-зом підтвердження наявності у неї певного стажу у сфері права. Скаржниця вважає оскаржувану судову ухвалу передчасною.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можна визнати такими, що за-слуговують на увагу, вони не є достатніми, суттєвими для задоволення скарги та скасування судової ухвали, яка відповідає вимогам закону, нормам процесу-ального права. 
ОСОБА_1 вірно у власній скарзі зазначила, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із за-коном такі факти породжують юридичні наслідки, від яких залежить виникнен-ня, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним зако-нодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення і встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Однак саме спір про право на участь у складанні кваліфікаційного іспиту для отримання права на зайняття нотаріальною діяльністю має місце у даному випадку. Разом з тим, відповідним органом не відмовлено заявниці в участі у вказаному іспиті, тому її звернення до суду у порядку окремого провадження дійсно є безпідстав-ним, таким, що не узгоджується із нормами цивільного процесуального законо-давства. 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практи-ки Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. 
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обгрунтованим. Конституційному праву особи на звернення до суду ко-респондує її обов`язок дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів ( процедур ). 
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошу-вав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолют-ним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. У справах Ос-ман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуд-дя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової про-цедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає у запобіганні безладного руху у судовому процесі. Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним ( Bellet v. France ( Беллет про-ти Франції )), параграф 38. Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її пра-ва» (там само, параграф 36 ). 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Отже на час звернення ОСОБА_1 в суд із заявою у порядку окремого провадження її права не можна визнати порушеними. Врешті належить визна-ти, що за заявленою вимогою дійсно прихований спір про право.
Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в ме-жах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія суддів апеляційного суду не знаходить неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які би призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. Оскаржувана судова ухвала є законною, обґрунтованою, тому апеляцій-ну скаргу заявниці слід залишити без задоволення. 
Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права. 
Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК Укра-їни, й апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних спра-вах -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи Вищої кваліфікаційної ко-місії нотаріату про встановлення факту роботи у сфері права залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складений 08 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                             В. П. Рибчинський

Л. О. Голота