Єдиний унікальний номер 234/17236/19 
Номер провадження 22-ц/804/1285/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
15 квітня 2020 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді   Мальованого Ю.М.,
суддів:                      Канурної О.Д., Космачевської Т.В.
за участю:
секретаря судового засідання Цимбала Д.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/17236/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 січня 2020 року (суддя першої інстанції Данелюк О.М.), -   

В С Т А Н О В И В :

  У  жовтні  2019  року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання, у зв`язку з продовженням навчання.
          Позов вмотивований тим, що вона з 2017 року мешкає у Польщі. З 01 жовтня 2019 року її зараховано до Ягеллонського університету у м. Краків на ступінь магістра за напрямком «Психологія». Її навчання очне та буде тривати до 01 жовтня 2024 року. Навчання здійснюється на платній основі, один рік коштує 5 900 злотих, що складає 1 500 євро, або              36 500 грн. Стипендію вона не отримує. В м. Кракові вони з матір`ю орендують житло, вартість якого на місяць складає 1 700 злотих, що еквівалентно 10 974 грн. До місця навчання позивачка їде міським транспортом. В зв`язку з навчанням вона несе значні витрати, а саме повинна придбати підручники, канцелярське приладдя, користуватися інтернетом. Відповідно до викладеного, позивачка перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі і дуже потребує матеріальної допомоги. Мати позивачки ОСОБА_3 в даний час несе всі витрати по навчанню, працює помічником бухгалтера, її заробітна плата на місяць складає 2 000 злотих. Батько позивачки, після досягнення нею повноліття, в добровільному порядку, надавати матеріальну допомогу на утримання відмовляється. Він працює в Костянтинівському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», має стабільний прибуток, нікому іншому аліменти не сплачує. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини усіх заробітків (доходів) боржника, до закінчення нею навчання до 01 жовтня 2024 року.
          21 січня 2020 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 . 
        Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/7 частини усіх заробітків (доходів), починаючи з 09 жовтня 2019 року і до закінчення нею навчання  01 жовтня 2024 року, але не більше ніж до досягнення позивачкою 23 років.
         В частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання.
         Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 січня 2020 року, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.  
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд ухвалив рішення про стягнення з відповідача аліментів у значно меншому розмірі, обґрунтовуючи своє рішення тим, що на утриманні відповідача знаходиться малолітня дитина та його мати пенсіонерка літнього віку. При цьому суд не прийняв до уваги, що будь-яких довідок з цього приводу відповідач не надав. Також не надав довідки про доходи відповідача, про відсутність у його дружини власного прибутку, жодним чином не довів знаходження матері на його утриманні. При цьому зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, міг задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.   
Відповідачем ОСОБА_2 на апеляційну скаргу позивача наданий письмовий відзив, в якому  посилається на те, що Краматорський міський суд Донецької області ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги безпідставні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Гур`єв В.М. та відповідач ОСОБА_2 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи 15 квітня 2020 року повідомлялись належним чином.
Рекомендоване повідомлення позивача ОСОБА_1 повернулось до апеляційного суду з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.119).
Від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про слухання справи у його відсутність (а.с. 121)  
Апеляційний  суд  вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та визначаючи розмір аліментів на її утримання, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 199, 200 СК України. При цьому судом при визначенні розміру аліментів враховано стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який має постійний дохід та згоден сплачувати аліменти на утримання позивачки у зазначеному ним розмірі. Крім того, суд врахував, що у зв`язку з продовженням навчання позивачка потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача та перебування на утриманні відповідача малолітньої дитини та матері літнього віку. Визначивши до стягнення аліменти у розмірі 1/7 частини усіх заробітків (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2019 року до закінчення навчання 01 жовтня 2024 року, але не більше ніж до досягнення 23 років, суд дійшов висновку що вказаний розмір аліментів буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості та не порушить інтересів відповідача.      
Зазначені висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.
     Частково задовольняючи позовні вимоги, суд вважав встановленими такі обставини.
Відповідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
Згідно посвідки на проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає у Польщі (а.с.10).
Відповідно довідки про зарахування іноземця на очне навчання, ОСОБА_4 прийнята до ОСОБА_5 університету на період з 01 жовтня 2019 року до 01 жовтня 2024 року на очне навчання на ступінь магістра за напрямком «Психологія» на платній основі. (а.с.14 зворот). 
Відповідно копії свідоцтва про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 його батьком є ОСОБА_2 (а.с.40).
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Як передбачено ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
- наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
- інші обставини, що мають істотне значення.
           Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
Визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, судом першої інстанції враховано правила ст.ст. 182, 199 СК України, надано оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.
З урахуванням того, що відповідач має постійний дохід, має на утриманні малолітню дитину - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та непрацездатну матір - ОСОБА_7 , 1942 року народження, якій надає допомогу, суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/7 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Позивачем не доведено належними доказами, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання в більшому розмірі. Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлена можливості ставити питання про збільшення розміру аліментів у випадку покращення матеріального стану платника аліментів.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України для скасування оскаржуваного рішення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення; позивач має пільги по сплаті судового збору відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 січня 2020 року залишити без змін.
  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повне судове рішення складено 15 квітня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                       Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                            О.Д. Канурна

                                                                                                      Т.В. Космачевська