ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 р. 	Справа № 440/2598/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1     на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 06.03.20 року по справі № 440/2598/19
за позовом             ОСОБА_1  
до            Конституційного суду України                    
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
18 липня 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Конституційного Суду України про зобов`язання надати запитану у запиті від 18 червня 2019 року публічну інформацію - електронні копії всіх конституційних скарг, поданих до Конституційного Суду України за період з 30 червня 2016 року по 18 червня 2019 рок, по яким суд відмовив у відкритті конституційних проваджень, відкрив конституційні провадження і закрив їх, прийняв рішення по суті конституційних скарг. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі №440/2598/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Конституційного Суду України про зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі №440/2598/19 залишено без змін. 
07 лютого 2020 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі №440/2598/19, в якій заявник просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі №440/2598/19 та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі:  зобов`язати Конституційний Суд України надати запитану у запиті від 18 червня 2019 року інформацію - електронні копії всіх конституційних скарг, поданих до Конституційного Суду України за період з 30 червня 2016 року по 18 червня 2019 рок, по яким суд відмовив у відкритті конституційних проваджень, відкрив конституційні провадження і закрив їх, прийняв рішення по суті конституційних скарг.
В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Першого сенату Конституційного Суду України від 22 січня 2020 року у справі № 3-154/2019 (3522/19) визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України". У вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що обмеження, встановлене у другому реченні частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України", стосовно ненадання за запитами інформації щодо матеріалів справи має тимчасовий характер і завершується одночасно із закінченням розгляду Конституційним Судом України справи. Враховуючи, що запитувана позивачем інформація стосувалася лише тих справ, розгляд по яким вже завершений, заборона на поширення матеріалів справи (в тому числі конституційних скарг), яка передбачена другим реченням частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України", не діяла. А відтак, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі №440/2598/19 протиправно відмовлено у задоволенні його позовних вимог. Отже, з викладених підстав вважає вимоги заяви обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
06 березня 2020 року ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі №440/2598/19 та залишено вказане судове рішення в силі.
В апеляційній скарзі заявник просить суд апеляційної інстанції ухвалу суду першої інстанції скасувати, прийняти нове судове рішення, яким повністю задовольнити вимоги заяви про перегляд  судового рішення   за виключними обставинами.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного судового рішення  у формі ухвали. Посилаючись на викладені доводи, вважає вимоги заяви такими, що підлягають задоволенню, оскільки  наявна потреба  у прийнятті нового судового рішення про задоволення його позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18 червня 2019 року до Конституційного Суду України надійшов запит ОСОБА_1 про надання копій всіх конституційних скарг, поданих до КСУ за період із 30 вересня 2016 року по 18 червня 2019 року, по яким суд: відмовив у відкритті конституційних проваджень, відкрив конституційне провадження і згодом закрив його; прийняв рішення у справі (завершив розгляд). При цьому ОСОБА_1 просив скарги всіх трьох категорій згрупувати та надати окремо. У цьому ж запиті ОСОБА_1 не заперечував проти продовження строку розгляду запиту з огляду на значний об`єм запитуваної інформації, а відповідь  і запитані документи просив надіслати в електронному (відсканованому) вигляді на його електронну пошту /а.с 10/.
Листом Конституційного Суду України № 4/1-15-18/2563 від 21 червня 2019 року /а.с. 11/ громадянину ОСОБА_1 повідомлено, що за період з 30 вересня 2016 року по 18 червня 2019 року за конституційними скаргами, які надійшли до Конституційного Суду України, прийнято 441 ухвалу про відмову у відкритті конституційного провадження, 3 ухвали про закриття конституційного провадження та 5 рішень у справі. Оскільки запит пов`язаний із створенням та наданням великого обсягу інформації (підлягає опрацюванню 449 скарг), його виконання потребує певного часу, а тому запитувана інформація буде надаватися йому поблоково, в міру готовності. В рамках першого блоку запитувачу надана інформація (у вигляді відповідних резюме) щодо скарг, опрацьованих в Конституційному Суді України у 2019 році. 
Листом Конституційного Суду України № 4-11/2-18/3065 від 16 липня 2019 року /а.с. 12-15/ громадянину ОСОБА_1 повідомлено про надання інформації в електронному вигляді стосовно конституційних скарг, за якими ухвалено акти Конституційного Суду України. Інформація згрупована за датою реєстрації документів (окремо виділені по роках ухвали сенатів, рішення сенатів, рішення Великої палати). Запитувачу також надані підготовлені працівниками Секретаріату Конституційного Суду України резюме на конституційні скарги за 2018-2019 роки.
Позивач вважав, що КСУ, надавши резюме на конституційні скарги, а не копії вказаних скарг, ухилився від виконання запиту і обмежив його в доступі до інформації, яку він має право отримати, а відтак порушив норми Закону України "Про доступ до публічної інформації", у зв`язку із чим звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та приймаючи відповідне рішення від 30 серпня 2019 року у справі №440/2598/19, Полтавський окружний адміністративний суд  застосував положення частини другої статті 1, статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", пункту 3 частини третьої статті 42, статей 55-56, 71 Закону України "Про Конституційний Суд України", статті 21 Закону України "Про інформацію", рішення Конституційного Суду України №2-рп від 20 січня 2012 року та дійшов висновків про те, що конституційна скарга містить персональну інформацію про особу, яка звернулась до Конституційного Суду України; конфіденційну інформацію про цю особу, у певних випадках і про інших осіб; їх психічний чи фізичний стан, обставини подій, участь у яких може ідентифікувати особу тощо. Для опрацювання цієї інформації необхідно отримати згоду від автора конституційної скарги та така скарга не є публічною інформацією у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації". Оскільки авторами конституційних скарг (за підрахунками Конституційного Суду України у кількості - 449), запитуваних ОСОБА_1 , є фізичні особи, а не посадові особи чи політичні діячі, та жодна із цих конституційних скарг не визнавалася такою, що має суспільний інтерес, то лише такі фізичні особи мають право вільно та на власний розсуд визначити порядок ознайомлення зі своєю скаргою інших осіб. Враховуючи, що Конституційний Суд України не створював інформацію, зазначену у конституційній скарзі, і не є її володільцем, то така інформація не може надаватися відповідачем для ознайомлення третім особам, які не мають відношення до конституційного провадження.
Залишаючи без змін рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі №440/2598/19 та приймаючи відповідну постанову від 15 жовтня 2019 року, Другий апеляційний адміністративний суд застосував положення статей 19, 40 Конституції України, статей 1, 7, 12, 19, частини другої статті 6, частини першої статті 13, частин першої, другої та четвертої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", пункту 3 частини третьої статті 42, статті 55 Закону України "Про Конституційний Суд України", статей 5, 7, 21, 23 Закону України "Про інформацію", статті 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи "Про доступ до офіційних документів" №Я(2002) 2 від 21 лютого 2002 року, рішення Конституційного Суду України №2-рп від 20 січня 2012 року та дійшов висновків про те, що у  випадку, коли документ (заява, звернення, скарга) складений суб`єктом приватного права, то поширення цього документу за відсутності його згоди спричинить незаконне втручання у його приватне життя. Також погодився із висновками суду першої інстанції про те, що реалізація особою права на подання конституційної скарги до Конституційного Суду України за законом пов`язана із зазначенням цілого ряду персональних даних та інформації, яка може мати ознаки конфіденційності. Відтак, надання позивачу текстів конституційних скарг фізичних осіб буде втручанням у сферу приватних інтересів таких осіб, що прямо заборонено законом. Крім того, метою отримання текстів конституційних скарг позивач визначив необхідність проведення дослідження і узагальнення практики прийняття до розгляду конституційних скарг та визнання їх неприйнятними, та наявність у позивача наміру опублікувати копії цих скарг на широкий загал для обговорення їх змісту та прийнятих відповідачем рішень по цим скаргах з юридичною спільнотою, що не може вважатися таким, що підтверджує наявність суспільного інтересу до такої інформації.
Підставою для перегляду за виключними обставинами заявник, ОСОБА_1 зазначив рішення Конституційного Суду України від 22 січня 2020 року у справі № 3-154/2019, яким визнано таким, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України".          
Приймаючи ухвалу про відмову     у задоволенні заяви      ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі №440/2598/19, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення Полтавський окружний адміністративний суд не керувався положеннями другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" та в основу своїх висновків їх не покладав, зокрема, не посилався на невідповідність Конституції України положень другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" та на їх незастосування у зв`язку з цим. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлена Конституційним Судом України конституційність положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" не є виключною обставиною, яка зумовлює перегляд судового рішення у справі.
Колегія суддів  погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.  Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. 
Підстави перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами встановлені статтею 361 КАС України, відповідно до частини 1 якої судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Акти Конституційного Суду України є правовими актами, приймаються спеціально уповноваженим органом, з дотриманням встановлених форми і процедури, і є обов`язковими до виконання на території України. Проте, акти Конституційного Суду України не регулюють суспільні відносини, оскільки до повноважень Конституційного Суду України не входить нормотворчість, крім організації внутрішньої роботи. Акти Конституційного Суду України конкретизують чинне законодавство, здійснюють тлумачення положень Конституції.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.97 N 1-зп, від 09.02.99 N 1-рп/99, від 05.04.2001 N 3-рп/2001, від 13.03.2012 N 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
22 січня 2020 року Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі №3-154/2019 (3522/19) (№1-р(I)/2020), яким визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України". 
Колегія суддів зауважує, що рішення Конституційного Суду України від 22 січня 2020 року у справі №3-154/2019 (3522/19) (№1-р(I)/2020) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.
Крім зазначеного, у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновків, що обмеження, встановлене у другому реченні частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України", стосовно ненадання за запитами інформації щодо матеріалів справи, яку розглядає Конституційний Суд України, ґрунтується на приписах закону, переслідує таку легітимну мету як захист прав осіб, зокрема права на невтручання в особисте і сімейне життя, гарантованого статтею 32 Конституції України, та забезпечення конституційного принципу незалежності діяльності Конституційного Суду України у ході реалізації ним своїх юрисдикційних повноважень у формі конституційного провадження у справах за конституційними поданнями, конституційними зверненнями, конституційними скаргами, і є необхідним у демократичному суспільстві. Вказане законодавче обмеження не є цензурою у сфері конституційного провадження, оскільки має тимчасовий характер і завершується одночасно із закінченням розгляду справи Конституційним Судом України. Отже, положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" не суперечать положенням частини першої статті 8, частини третьої статті 15, статті 34 Конституції України.
Підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону (акту, окремого положення), застосованого судом при вирішенні справи, а також незастосування судом в адміністративній справі як неконституційного закону (акту, окремого положення), яке у подальшому Конституційним Судом України визнано конституційним.
Колегією суддів встановлено, що при прийнятті рішення від 30 серпня 2019 року у справі №440/2598/19, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року, Полтавський окружний адміністративний суд не керувався положеннями другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" та в основу своїх висновків їх не покладав.
Також, при прийнятті рішення від 30 серпня 2019 року у справі №440/2598/19 Полтавський окружний адміністративний суд не посилався на невідповідність Конституції України положень другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" та на їх незастосування у зв`язку з цим.
Таким чином, встановлена Конституційним Судом України конституційність положення другого речення частини четвертої статті 42 Закону України "Про Конституційний Суд України" не є виключною обставиною, яка зумовлює перегляд судового рішення у справі.
Аналізуючи приписи пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, колегія суддів приходить висновку, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.
В даному ж випадку, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для  перегляду рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі №440/2598/19 за виключними обставинами.
При цьому,  колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції  про те, що рішення суду  може бути переглянуто  за виключними обставинами виключно в тому разі, якщо визнана не конституційною норма закону, а тому судом першої інстанції помилково інтерпретовано ст.361 КАС України.
Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає  помилковими, оскільки суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення керувався вимогами ст.361 КАС України.
Також, колегія суддів вважєає безпідставними посилання заявника, ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду від 23.03.2020 року по справі № 389/2004/16-ц, оскільки стосується інших обставин. 
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1       - залишити без задоволення.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 по справі № 440/2598/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.І. Сіренко 	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко