Головуючий у І інстанції  Пономаренко Н.В.	
Провадження №  22-ц/824/4666/2020	 	 	                         	Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко  Ю.О.	

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
07 квітня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Іванової І.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
В С Т А Н О В И В :
 
 У грудні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з неїзаборгованість за договором в розмірі 51 096грн. 90 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 19 803грн. 21 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13 955грн. 47 коп.,  пені в розмірі 14 428 грн. 84 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 2 409 грн. 38 коп., та понесені по справі судові витрати, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку із чим 03.10.2011 року підписала Заяву №б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 27 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3Умов та Правил надання банківських послуг, тобто відповідач підтвердиласвою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між неюта банком договір, що підтверджується їїпідписом у заяві.
 Позивач свої зобов`язання виконав належним чином, натомість відповідач  ОСОБА_1  не надавалабанку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість в розмірі 51 096 грн. 90 коп., яку і просив стягнути позивач з відповідача на свою користь. 
    Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року позов задоволено частково.
     Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 жовтня 2011 року у розмірі 19 803 грн. 21 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 682 грн. 95 коп.
     У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
   Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні процентів, пені та штрафу, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення вищевказаних сум. Обгрунтовуючи скаргу, позивач, зокрема, посилався на помилкове застосування судом першої інстанції правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, який не підлягає до застосування в даній справі, зважаючи на те, що сторони погодили складові вартості кредиту (проценти за користування грошовими коштами та неустойку за порушення виконання зобов`язання) та їхній розмір у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якій суд першої інстанції безпідставно не дав ніякої оцінки у своєму рішенні.
     Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
     Оскільки ціна позову в даній справі (51 096 грн. 90 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
     Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
     Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
     Зважаючи на те, що рішення оскаржено лише в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача процентів, пені та штрафу, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку із чим 03.10.2011 року підписала Заяву №б/н (а.с.14) та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.15), згідно яких отримала кредит у розмірі 27 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http:/privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві.
     Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.
     Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. 
     Згідно   п. 2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку.
     Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7  Договору.
     Овердрафт - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування (п. 1.1.1.52 Договору).
     Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.
     Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. 
     Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, відповідно п. 2.1.1.12.6 Договору.
З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що відповідач не виконуваланалежним чином свої зобов`язання за договором, в зв`язку із чим за нимвиникла заборгованість в розмірі 51 096 грн. 90 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 19 803 грн. 21 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13 955 грн. 47 коп.,пені в розмірі 14 428 грн. 84 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 2 409 грн. 38 коп. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту в розмірі 19 803 грн. 21 коп. та відмову у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13 955 грн. 47 коп., пені в розмірі 14 428 грн. 84 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 2 409 грн. 38 коп., суд першої інстанції застосував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
     Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони, крім Анкети-заяви (а.с.14), 03.10.2011 року підписали також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.15), в якійвизначили тип картки, базову відсоткову ставку за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості та її розмір (1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць), а також розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів. Відповідач особисто поставила підпис у вищевказаному документі, погодившись, таким чином, з умовами договору, факт чого нею спростований не був.
     При цьому, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, на який послався у своєму рішенні суд першої інстанції, був висловлений у справі, в якій відповідачем була підписана лише Анкета-заява, яка не містила жодної інформації щодо складових кредиту та їх розміру, а Довідка про умови кредитування з використанням кредитки сторонами не підписувалась. 
     Таким чином, справа № 342/180/17, в якій Великою Палатою Верховного Суду 03.07.2019 року було сформульовано правовий висновок, ґрунтувалась на фактичних обставинах, відмінних від обставин у даній справі, тому застосуванню до спірних правовідносин цей висновок не підлягає.  
Суд першої інстанції належним чином обставини справи не з`ясував, не звернув уваги на наявну у матеріалах справи Довідку про умови кредитування з використанням кредитки, в якій сторони погодили істотні умови договору, в зв`язку із чим дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи, тому рішення суду згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача процентів та неустойки.
Вирішуючи по суті вимоги позивача про стягнення з відповідачазаборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13 955 грн. 47 коп.,пені в розмірі 14 428 грн. 84 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 2 409 грн. 38 коп., апеляційний суд виходить з наступного.  
    Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
     Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
    Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.   
     Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
     Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
     Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
     Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
     Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
     Підписавши 03 жовтня 2011 року Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ОСОБА_1 приєдналася до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, факт чого нею спростований не був; відповідач ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодилася з його умовами. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач поповнювала картку власними коштами та сплачувала кредит до липня 2017 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, наявним у матеріалах справи (а.с.7-13).   
     Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами, що підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувалась карткою і до липня 2017 року вносила кошти на погашення кредиту та відсотків за користування ним. Вимог про визнання цього договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідач не заявляла, в зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі укладеного між ними 03 жовтня 2011 року договору приєднання.
     Згідно із ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
     Відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з істотними умовами договору, оскільки відповідач разом з Анкетою-заявою підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій сторони, зокрема, погодили базову відсоткову ставку, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафи за порушення строків платежів (а.с.15). Дана довідка є невід`ємною частиною договору та підтверджує факт обізнаності ОСОБА_1 з розміром процентів за користування грошовими коштами та розміром пені і штрафів в разі порушення строків повернення кредиту.   
     Таким чином, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в Анкеті-заяві Позичальника, Довідці про умови кредитування, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Тобто, між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі, укладення якого в такій формі чинному законодавству не суперечить.
     Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 13 955 грн. 47 коп., обов`язковість сплати яких позичальником передбачена положеннями договору та нормами цивільного законодавства.
     Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 14 428 грн. 84 коп., та штрафу: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 2 409 грн. 38 коп., апеляційний суд виходить з наступного.
     Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що за порушення строків погашення заборгованості за один і той самий період позивачем відповідачу нараховано як пеню, так і штрафи, наслідком чого може стати подвійне притягнення відповідача до одного і того ж виду відповідальності, що вбачається з наступного.
     Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
     Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
     Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
     За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
     Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові №6-2003цс15 від 23 жовтня 2015 року.
     Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача штраф: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 2 409 грн. 38 коп., можливість нарахування якого передбачена умовами укладеного між сторонами та погодженого ними договору, залишивши при цьому без змін рішення суду в частині відмови у стягненні пені в розмірі 14 428 грн. 84 коп. з метою запобігання подвійній цивільно-правовій відповідальності відповідача за одне і те саме порушення.
     Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
     Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.    
     Оскільки висновки суду про наявність підстав для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача процентів та штрафу не відповідають обставинам справи, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13 955 грн. 47 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 2 409 грн. 38 коп. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
     В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.               
     Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
     Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково. 
 
     Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13 955 грн. 47 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 2 409 грн. 38 коп. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. 
 
     Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 13 955 грн. 47 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 2 409 грн. 38 коп.
 
     В іншій частині заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року - залишити без змін. 
 
     Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
     Головуючий :                                    
 
     Судді: