ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року	 	Справа № 460/363/19 пров. № 857/5561/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Ніколіна В.В., Старунського Д.М.,
при секретарі судового засідання – Ратушній М.І.
розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року (суддя Дорошенко Н.О. м.Рівне, повний текст складено 21 березня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі – Міський відділ ДВС) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Міського відділу ДВС Полюховича Р.М. про стягнення виконавчого збору від 28.01.2019 ВП №43556368 (далі – державний виконавець; Постанова відповідно).
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв`язку із простроченням виконання ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором від 19.03.2007, 30 вересня 2010 року Рівненським міським судом у справі №2-6452/2010 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі – ПАТ) вирішено стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ 447254,40 заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а саме квартиру АДРЕСА_1 . На виконання цього рішення було видано 4 виконавчі листи, стосовно кожного із боржників, в тому числі і окремо на ОСОБА_1 , які пред`явлено до виконання до відповідача. 06.06.2014 Міським відділом ДВС відкрито виконавче провадження №43556368 щодо виконання виконавчого листа №2-6452/2010р., (далі – Виконавчий лист) боржником по якому був ОСОБА_1 28.01.2019 державним виконавцем по ВП №43556368 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (далі – Постанова-1) та оскаржувану Постанову, якою вирішено стягнути з позивача на користь відповідача 44907,44 грн виконавчого збору. ОСОБА_1 вважає зазначену Постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, так як розмір виконавчого збору, що підлягав стягненню мав вираховуватися державним виконавцем в межах вартості 1/4 частки у праві власності на квартиру, що належить позивачу, а не із загальної суми заборгованості. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
В доводах апеляційної скарги вказує, що приймаючи оскаржувану Постанову державний виконавець діяв у відповідності до вимог частин першої та другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VIII).
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС). Крім того, відповідачем подано клопотання про розгляд справи без участі його представника, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем протиправно визначено суму виконавчого збору 44907,44 грн, виходячи із загальної суми заборгованості за кредитним договором 447254,40 грн, адже у позивача відсутнє зобов`язання по погашенню всієї суми заборгованості за кредитним договором, так як останній виступав майновим поручителем у іпотечному договорі та несе відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості належного йому майна, переданого в іпотеку, тобто 1/4 частини вищевказаної квартири.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено те, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №108397689, дата формування 20.12.2017 (далі – Інформаційна довідка), ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить АДРЕСА_2 /4 частка квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_3 (а.с.11-12).
У розділі Інформаційної довідки відомості з Державного реєстру іпотек містить відомості щодо обтяження реєстраційний номер 4653772, тип обтяження – іпотека, зареєстровано 22.07.2008 на підставі додаткового договору, №2990, 22.07.2008, А.М. Олинець, ВКК №628494, об`єкт обтяження – квартира, адреса: АДРЕСА_3 , номер РПВН: 18102091. Іпотекодержателем зазначено: ПАТ, іпотекодавцями: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2010 року у справі №2-6452/10 (далі – Рішення суду) позов ПАТ до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ 447254,40 грн заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.36-38).
Рівненським міським судом Рівненської області 24.01.2013 видано Виконавчий лист, за змістом якого суд вирішив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ 447254,40 грн заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8).
05.06.2014 державний виконавець відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Коженов С.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №43556368 з примусового виконання Виконавчого листа. Пунктами 2, 3 вказаної постанови зазначено: боржнику добровільно виконати виконавчий документ в строк до 11.06.2014; при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій (а.с.43-44).
28.01.2019 головний державний виконавець Міського відділу ДВС Полюхович Р.М. (далі – головний державний виконавець) виніс Постанову-1, у якій вказано, що стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій винесено в окремі виконавчі провадження (а.с.9).
Оскаржуваною Постановою вирішено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 44907,44 грн (а.с.10).
Вважаючи протиправною Постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 44907,44 грн, останній звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час відкриття ВП №20745951; далі – Закон №606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
За нормами статті 4 Закону №606-XIV заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на майно боржника; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 5 Закону №606-XIV державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.
Як встановлено вище та підтверджується матеріалами справи виконавче провадження №43556368 розпочато 06.06.2014. На час прийняття Постанови-1 про повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою та у зв`язку з цим прийняття спірної Постанови Закон №606-XIV втратив чинність на підставі Закону №1404-VIII від 02.06.2016, що набрав чинності 05.10.2016.
Положеннями пункту 7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виконавчий збір – це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
За пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Згідно правил частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Приписами частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ закріплено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами, зокрема 1, частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Так, положення частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.
Вказані положення частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу 4 пункту 8 розділу III «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженою наказом МЮУ 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу МЮУ 29.09.2016 № 2832/5) (зареєстровано в МЮУ 02.04.2012 за №489/20802; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – Інструкція).
Пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону №1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону №1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до змісту Постанови-1 Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 28.01.2022.
Матеріалами справи встановлено, що 28.01.2019 головним державним виконавцем на підставі письмової зави стягувача прийнята Постанова-1. 
Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що із відомостей про виконавче провадження №43556368, що викладені у Автоматизованій системі виконавчого провадження видно, що відповідачем не проводились виконавчі дії за Виконавчим листом.
Крім того, як вірно вказано судом першої інстанції, враховуючи, що ОСОБА_1 був майновим поручителем у іпотечному договорі та несе відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості належного йому майна, переданого в іпотеку, тобто 1/4 частини згаданої вище квартири, головним державним виконавцем протиправно визначено суму виконавчого збору 44907,44 грн, виходячи із загальної суми заборгованості за кредитним договором 447254,40 грн, адже у позивача відсутнє зобов`язання по погашенню всієї суми заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній Постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII.
При розгляді вказаного спору, апеляційний суд керувався висновками Великої Палати Верховного Суду щодо особливостей застосування вище перелічених правових норм, зокрема статей 27 та 40 Закону №1404-VIII на підставі яких, зокрема була прийнята Постанова-1, що викладені у постанові від 11 березня 2020 року №11-445апп19.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повне судове рішення складено 30 квітня 2020 року.