Ухвала
 
11 червня 2020 року
місто Київ
 
справа № 701/1174/16-ц
провадження № 61-8243св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року у складі судді Костенка А. І. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 09 січня 2018 року у складі колегії суддів: Пономаренка В. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І.,
ВСТАНОВИВ:
Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 
(далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») у листопаді 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь 89 988, 58 грн заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2008 року.
Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 89 988, 58 грн заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2008 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 09 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у лютому 2018 року, ОСОБА_1 просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.
Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа разом з матеріалами касаційного провадження 16 квітня 2020 року передана судді-доповідачеві Погрібному С. О.
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX 
(далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у лютому 2018 року, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.
Отримавши матеріали цивільної справи, під час підготовки справи до касаційного розгляду судом виявлено, що провадження за касаційною скаргою відкрито помилково, оскільки її подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року 
(на час подання касаційної скарги) - 1 762, 00 грн.
Ціна позову у цій справі про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 89 988, 58 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762, 00 грн х 100 = 176 200, 00 грн).
Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі констатувати, що справа відноситься до категорії малозначних, на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такому спору, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії. 
Верховним Судом враховано, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.
Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.
ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначив, що розгляд цієї справи має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування положень статі 89 ЦПК України про оцінку судом доказів.
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
Верховним Судом враховано, що з приводу оцінки доказів судом у суді касаційної інстанції сформована єдина правозастосовча практика. Верховним Судом практика розгляду справ із застосуванням положень статті 89 ЦПК України, відбувається із застосуванням до подібних відносин правових висновків, викладених, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2019 року у справі № 607/19075/15 (провадження 
№ 14-383цс19).
Доводи касаційної скарги, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, оскільки рішення судів ухвалено упереджено та несправедливо, Верховним Судом відхиляються. Такі доводи зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, зокрема, щодо заборгованості за кредитним договором. Вочевидь, непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як така обставина, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
З огляду на наведені доводи, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, тому у зв`язку з цим касаційне провадження у справі належить закрити. Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.
З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.
Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Верховний Суд додатково роз`яснює заявнику, відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 09 січня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                С. О. Погрібний
 
А. С. Олійник
 
                                                                                                          О. В. Ступак