П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 946/9168/19	

          Категорія: 113070100                                                                                            Головуючий в 1 інстанції: Присакар О. Я.
                                                                                                                               Час і місце ухвалення: м. Ізмаїл    

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  -  Лук`янчук О.В.
суддів              -  Бітова А. І. 
                                  -  Ступакової І. Г.                      
             при секретарі -  Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2020 року по справі  за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора ВОНС в м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП старшого лейтенанта поліції Палазова Дмитра Юрійовича третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-
В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до старшого інспектора ВОНС в м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП старшого лейтенанта поліції Палазова Дмитра Юрійовича третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 605713 від 20.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121 КУпАП та стягнення штрафу в розмірі 340 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що з оскаржуваною постановою не згоден. При цьому вказує, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови грубо порушено вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2020 року позов ОСОБА_1  до старшого інспектора ВОНС в м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП старшого лейтенанта поліції Палазова Дмитра Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задоволено.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 605713 від 20.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121 КУпАП та стягнення штрафу в розмірі 340 грн. і закрито справу про адміністративне правопорушення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильно встановлені обставини справи та порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування  апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було досліджено належним чином докази на яких ґрунтується позиція відповідача, оскільки з наявних в матеріалах справи фотознімків вбачається, що транспортний засіб, яким керував позивач має місцеві пошкодження, що оголює корд, а отже водієм порушено ПДР.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що 20.12.2019 року старшим інспектором ВОНС в м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП старшим лейтенантом поліції Палазовим Дмитром Юрійовичем відносно ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 605713 від 20.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121 КУпАП, якою застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
З вищезазначеної постанови від 20.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 20.12.2019 року о 14 год. 25 хв. в м. Ізмаїлі, Аеродромне шосе, 15, керував транспортним засобом Камаз 55102, н/п ГКБ 8527, номерний знак НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , в якого шини мають  місцеві пошкодження порізи, що оголюють корд, а також відшарування протектора і боковини, чим порушив п.п. 31.4.5 б), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано жодного допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, а отже не довів правомірності винесеної ним постанови, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.    
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до  Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. №3353, встановлений  Правилами дорожнього руху, затвердженими  постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.
Згідно з п.1.1.  ПДР, відповідно до  Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил. 
Відповідно до п.1.9  ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало порушення вимог п.п. "б" п. 31.4.5 ПДР, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого1  статті 121 КУпАП.
Відповідно до п. 31.1 ПДР, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Згідно п.п. "б" п. 31.4.5 ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: у разі якщо шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини.
Частина 1  статті 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
За приписами  статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В свою чергу, статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, показаннями свідків, показаннями технічних приладів чи засобів, фото- і кіно-зйомки, відеозапису, які використовувалися при нагляданні за виконанням правил норм і стандартів, що стосуються забезпечення дорожнього руху.
В матеріалах справи міститься компактдиск , на якому наявні фотознімки.
Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з  фотознімків не вбачається, що шини на автомобілі, яким керував позивач, мають місцеві пошкодження порізи, що оголюють корд, а також відшарування протектора і боковини.
Тобто, надані фотознімки не є належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Відповідачем не залучено жодного свідка або іншого учасника дорожнього руху, не надано відеозапису, на якому було б відображено момент вчинення позивачем адміністративного правопорушення, чи будь-яких інших належних та допустимих доказів передбачених ст.251 КУпАП.
Водночас, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як доказ вчинення ним правопорушення колегія суддів не бере до уваги, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
В даному випадку, візуальне спостереження за дотриманням  правил дорожнього руху  працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.
Крім того, колегія суддів зазначає, що приписами частини 3  статті 283 КУпАП  чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.    
Так, відповідно до  статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;  розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Колегія суддів зазначає, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим  статтею 283 КУпАП. У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 27 лютого 2020 року в справі №344/4629/16-а.
Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.
Таким чином, в порушення вимог  статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось.
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 07.11.2019 року, оскільки  судова практика у подібних відносинах, яка прийнята у часті пізніше, вказує на порушення позивачем ст. 283 КУпАП.
Згідно з п.1  ст.247 КпАП України  обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відсутність доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, яке полягає у порушенні Правил дорожнього руху, саме по собі є підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, при цьому судом апеляційної інстанції оцінка процедури притягнення позивача до відповідальності не надається.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, приймаючи до уваги, що наявні у справі докази унеможливлюють беззаперечно встановити факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, матеріали справи не містять достатніх доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що спірна постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті  315  та статті  316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 313, 316, 316, 321, 322, 325  КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає. .
                                                             
                                                      Повний текст постанови складено та підписано 08 квітня 2020 року 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А.І.Бітов  

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова