Дата документу 06.05.2020 Справа № 332/107/20

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 332/107/20          Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.С.
Провадження №22-ц/807/1643/20                                                           Суддя-доповідач:  Подліянова Г.С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2020 року                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді – доповідача:                         Подліянової Г.С.,
суддів:                                                 Гончар М.С.,
                                                                Маловічко С.В.,
за участю секретаря:                           Путій Д.В.

розглянувши апеляційну скаргу         Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

 
В січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» в особі керівника Господинова Ігоря Петровича звернулося до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Свої вимоги він обґрунтував тим, що позивач є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності, яка пов`язана із митним оформленням товарів. Внаслідок низького професійного рівня фахівців Запорізької митниці, Товариство сплачує зайві митні платежі.

Позивач 09 жовтня 2018 року листом №908/1148/18 звернувся до Міністерства фінансів України з пропозицією скасувати Порядок повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року №643. 

Лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» від 09 жовтня 2018 року Директором Департаменту митної політики Міністерства фінансів України Москаленко О.П., було направлено за належністю для розгляду та надання відповіді до Державної фіскальної служби України, оскільки відповідно до ст. 21 Митного кодексу України, консультації з питань практичного застосування окремих норм законодавства України з питань державної митної справи надаються органами доходів і зборів.

Вважає, що внаслідок таких дій відповідача, його звернення по суті не розглянуто, тому позивач вважає, що йому завдано шкоду в розмірі 74 444,00 грн.

Із урахуванням зазначеного позивач просив суд:

Відшкодувати за рахунок держави 74 444,00 грн. немайнової шкоди, завданої штучним усуненням від розгляду звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент», шляхом передання його до Державної фіскальної служби для надання консультації.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» в особі керівника Господинова Ігоря Петровича, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосуванння норм матеріального права, просило скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження, помилково дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки в даному випадку заявлено вимоги лише про відшкодування шкоди, питання про вирішення публічно – правового спору позивачем не ставляться, тому позовна заява повинна бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Відзиву в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. 

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення посадова особа – директор Департаменту митної політики Міністерства фінансів Москаленко О.П. діяв як суб`єкт владних повноважень органу державної влади у сфері митної політики, а спір, що виник має ознаки публічно – правового.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція – це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судова юрисдикція – це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, характерною рисою таких справ є їх зв`язок із реалізацією особами їхніх цивільних, земельних, трудових сімейних, житлових та інших прав.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами першим, другим частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до пункту 7 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом першим статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З огляду на вищезазначене, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Визначаючи в якості відповідача фізичну особу – ОСОБА_1 , ТОВ «Технохімреагент» не зазначило жодних ідентифікаційних даних вказаної особи, його посадове становище або державний орган, де він обіймає посаду.

Проте, зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, вбачається, що ТОВ «Технохімреагент» звернулося до Міністерства фінансів України з пропозицією щодо скасування Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року №643, проте ОСОБА_1 (директор Департаменту митної політики) переслав зазначений лист до Державної фіскальної служби України з чим позивач не погоджується та вважає, що бездіяльність щодо не розгляду пропозиції завдала йому немайнової шкоди.

Відповідно до  ч. 5 ст. 21 КАС України,  вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту прохальної частини позову вбачається, що ТОВ «Технохімреагент» не заявило вимог щодовирішення публічно-правового спору, тобто вимог щодо визнання протиправними дій, чи бездіяльності, рішень суб`єкта владних повноважень (його посадової особи) або вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень (його посадової особи) вчинити певні дії, а лише вимоги щодо відшкодування немайнової шкоди, які окремо в порядку адміністративного судочинства не розглдаються.
Питання щодо відшкодування майнової та моральної шкоди врегульовано ст.ст. 22,23 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином,  враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад, висновок суду, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення посадова особа – директор Департаменту митної політики Міністерства фінансів Москаленко О.П. діяв як суб`єкт владних повноважень органу державної  влади у сфері митної політики, а спір, що виник має ознаки публічно – правовогоє передчасним та помилковим. 

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови у відкритті провадження, з підстав, зазначених в ухвалі, а тому оскаржувана ухвала є помилковою .

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням її для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.  367,368,374, 379, 381 – 384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року у цій справі скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 08 травня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С.                        Гончар М.С.              Маловічко С.В.