Дата документу 30.04.2020 Справа № 330/2699/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 330/2699/19 Головуючий у 1-й інстанції: Федорець С.В. 
 
провадження № 22-ц/807/1291/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 14 січня 2020 року за позовною заявою Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.08.2017р. ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. 
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15.07.2019р. має заборгованість у сумі 17 815 гривень 52 копійки, яка складається з наступного: 8 632,15 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 7 308,47 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 550,35 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 825,55 гривень - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь разом із судовими витратами у справі. .
Рішенням Якимівського  районного суду Запорізької області від 14 січня 2020 рокув задоволені позву відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л.подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано, що не є перешкодою для апеляційного розгляду справи у відповідності до вимог ч. 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач 28.08.2017р. підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Також суд вказував, що з розрахунку, наданого позивачем вбачається, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік (2,5% на місяць), з розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно цього розрахунку (а.с. 11), відповідач станом на 30.06.2019 року має заборгованість в сумі 17 815 гривень 52 копійки, яка складається з наступного: 8 632,15 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 73 08,47 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 550,35 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 825,55 гривень - штраф (процентна складова).

Проаналізувавши зміст анкети-заяви від 28.08.2017р., суд вказував, що вона не містить умов щодо суми кредиту, виду кредитної картки, розміру процентної ставки, сум комісії, строку повернення кредиту (користування ним). Також в анкеті-заяві відсутні умови про відповідальність позичальника за порушення зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів).
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив стягнути тіло кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками, в обґрунтування яких посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, неустойка, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови.
Суд вказував з цього приводу, що умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг у Приватбанку, з якими був ознайомлений позичальник.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що саме зазначені документи містили умови щодо підстав і порядку утворення простроченого тіла кредиту, до якого зараховуються всі несплачені позичальником нарахування, а також щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.
Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог до відповідача, суд відмовив в задоволенні позову, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не було надано відповідних документів на підтвердження руху коштів по картковому рахунку відповідача, отримання відповідачем коштів від банку та внесення ним сум для погашення заборгованості за кредитним договором. Отже, суд визнав, що позивачем не було надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в повному обсязі, оскільки безпідставно вважав, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не є складовими укладеного між банком та відповідачем договору. Вважає, що шляхом підписання анкети-заяви відбулось приєднання відповідача до зазначених документів, а активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення між сторонами кредитного договору на цих умовах. При цьому відповідач також надає виписку про рух коштів по рахунку відповідача.

Але колегія вважає такі доводи банку необґрунтованими та погоджується з висновками суду з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 

У відповідності до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
З огляду на вказані норми, для кредитного договору тільки підписані сторонами умови договору вважаються узгодженими між ними. Але у цій справі підписаною відповідачем є лише анкета-заява, яка взагалі не містить жодної істотної умови, притаманної для кредитного договору ( а.с. 12). 

Отже, оскільки у анкеті-заяві не мається узгоджених умов щодо кредиту взагалі, його розміру, відсотків за користування кредитними коштами, неустойки, комісії, типу та виду картки, відомостей про її видачу-отримання відповідачем, а матеріали справи не містили будь-яких доказів щодо фактичного використання будь-якого розміру кредитного ліміту відповідачем, то суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позовних вимог у зв`язку з його недоведеністю банком.
В апеляційній скарзі банк вказує, що доводи позивача підтверджуються наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Крім того, додатково банком для підтвердження вказаних обставин до апеляційної скарги надано виписку по рух коштів по рахунку відповідача, яка не була надана суду першої інстанції, про що ним безпосередньо зазначено у рішенні.
Але колегія вважає, що банк міг додати цей доказ на стадії розгляду справи у суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі банк зазначає, що в наданій апеляційному суду виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також підтверджено факт використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки. Крім того, відповідач частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

Але колегія з цього приводу зазначає наступне.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Статтею 83 ЦПК України унормовано порядок подання доказів, згідно з яким сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до ч. 2 вказаної норми, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
У відповідності до ч.ч. 4, 5 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази,  не подані у встановлений 
законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. 
Також передбачено частиною 9 зазначеної статті, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
З урахуванням вказаних вимог статті 83 ЦПК України та відповідно до положень статті 367 ЦПК України, у апеляційного суду не мається підстав для прийняття копії виписки про рух коштів на картрахунку, який начебто відкрито відповідачу на підставі анкети-заяви від 28.08.2017р., на стадії апеляційного провадження за таких підстав: копія такої виписки позивачем не була долучена до позовної заяви, хоча є очевидним, що вона існувала на час пред`явлення позову; позивач не навів поважних причин неможливості її подання суду І інстанції; позивач не надав доказів про направлення копії довідки відповідачу. Крім того, апеляційний суд не вбачає винятковості цього випадку, т.я. банк не довів факту неможливості надання цього письмового доказу суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та навіть не посилався на будь-які поважні причини.

Суду під час розгляду справи не було повідомлено банком про необхідність дослідження виписки про рух коштів, а суд позбавлений повноважень збирати докази на користь будь-якої із сторін у справі. А відтак колегія вважає, що банк скористався своїми процесуальними правами на свій розсуд, надавши відповідні докази на підтвердження позовних вимог, та не сповістив апеляційному суду тих фактів, що судом І інстанції чинились йому перешкоди у збиранні доказової бази, або неправомірно відмовлено у прийнятті цього документу без поважних на то причин. 
До того ж, суд саме і посилався при мотивуванні рішення про відмову в задоволенні позову банку на те, що позивачем не доведено факту встановлення відповідачу кредитного ліміту, надання кредитної картки, користування кредитними коштами, оскільки не надано, серед іншого, виписки про рух коштів. 
Зважаючи на все вищенаведене, підстав для прийняття та дослідження нового доказу, долученого до апеляційної скарги, який не було без поважних причин надано суду І інстанції, на стадії апеляційного провадження колегія не вбачає.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України обов`язок доказування позовних вимог і подання у зв`язку з цим відповідних доказів покладається на позивача, у зв`язку з чим ним мають бути дотримані приписи статті 83 ЦПК України, які не були виконані позивачем. А тому останній не довів, що, крім заяви анкети-заяви від 28.08.2017р., маються інші підписані з відповідачем документи, у яких були б узгоджені істотні умови кредитного договору. В той час як вказана заява взагалі не містить виду банківської послуги, яку відповідач бажав отримати від банку.
Таким чином, колегія визнає апеляційну скаргу банку необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення - залишенню без змін.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі - Закон № 540-ІХ).
За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.
Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 14 січня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Постанови прийнята, складена та підписана 30 квітня 2020 року.

Головуючий:                                                                                Маловічко С.В.

Судді:                                                                              Гончар М.С.

                                                                                          Подліянова Г.С.