ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2020 р.           Справа№ 925/1530/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Тарасенко К.В. 

Розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.02.2020 у справі № 925/1530/19 (суддя Кучеренко О.І., м. Черкаси)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 
до Канівського комунального підприємства теплових мереж, м. Канів, Черкаська область
про стягнення 10 407,49 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд
                                                  ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі-позивач/АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до Канівського комунального підприємства теплових мереж (надалі-відповідач/Канівське КПТМ) про стягнення 10 407,49 грн, з яких: 9 564,70 грн - пені та 842,79 грн- 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з своєчасної оплати за поставлений природний газ згідно з Договором постачання природного газу від 11.09.2017 № 1105/1718-КП-36.
В обґрунтування заявлених вимог АТ "НАК "Нафтогаз України" послалося на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами Договору постачання природного газу від 11.09.2017 №1105/1718-КП-36 несвоєчасно оплатив спожитий природний газ, у зв`язку з чим останньому нараховані пеня відповідно до п. 8.2 Договору та 3% річних.
Короткий зміст заперечень відповідача
У відзиві на позовну заяву Канівське КПТМ просило суд  першої інстанції зменшити на 50% розмір пені, заявлений до стягнення позивачем, оскільки заборгованість за Договором постачання природного газу від 11.09.2017 № 1105/1718-КП-36 відповідачем була повністю погашена до звернення позивача з позовом до суду та з незначним простроченням. 
На переконання відповідача, заявлений до стягнення розмір пені є неспіврозмірним із наслідками порушення відповідачем умов вищезазначеного договору, а розрахунки за використаний газ проводилися згідно з Порядком №  217, що з огляду на нестабільність надходжень коштів зумовила неможливість своєчасної оплати відповідачем отриманого газу. При цьому доказів, які б підтверджували ймовірність завдання реальних збитків позивачу, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань матеріали справи не містять та позивачем не надано.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.02.2020 у справі № 925/1530/19 (суддя Кучеренко О.І., м. Черкаси) позов задоволено частково. За рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача 842,79  грн - 3% річних, 4 782,35 грн пені та 1 038,28 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Місцевий господарський дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з простроченням відповідачем свого зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого газу.
Однак, суд першої інстанції, врахувавши ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (повну сплату вартості поставленого природного газу), незначним строком прострочення оплати природного газу та інші обставини, скориставшись приписами  ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, прийшов до висновку про наявність підстав задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені на 50%. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із вказаним рішенням, АТ "НАК "Нафтогаз України" (надалі-скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні на користь позивача пені у розмірі 4 782,35 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 525, 526, 549, 551, 552, 599, 625 Цивільного кодексу України, ст.  233 Господарського кодексу України та процесуального права, а саме ст.ст.  236, 238 Господарського процесуального кодексу України.
Також скаржник зауважує про відсутність виключних та достатніх підстав для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
30.04.2020 від відповідача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу,  у якому Канівське КПТМ просило суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення. Рішення Господарського суду Черкаської області від 05.02.2020 у справі № 925/1530/19 скасувати та прийняти нове про відмову у позові.
Канівське КПТМ вважає, що місцевим господарським судом при вирішенні питання щодо зменшення пені вірно було взято до уваги наявність передбачених законом підстав для реалізації свого права на зменшення розміру пропонованої до стягнення 50% пені зважаючи на те, що заборгованість за Договором постачання природного газу від 11.09.2017 № 1105/1718-КП-36 відповідачем була повністю погашена з незначним порушенням строку оплати, заявлений до стягнення розмір пені є неспіврозмірним із наслідками порушення відповідачем умов Договору постачання природного газу від 11.09.2017 №  1105/1718-КП-36.
Крім того, відповідач  вважає, що судом першої інстанції не враховано, що оплата послуг за договором здійснювалась відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обовязки" № 217 від 18.06.2014, у відповідності до п. 6.3. Договору, тому, на думку Канівського КПТМ, на таку заборгованість неправомірно нараховувати штрафні санкції, 3% річних. 
Також, відповідач зазначає про відсутність підстави для нарахування пені, передбаченою п. 8.2. Договору, на суму заборгованості, що сплачена через рахунки зі спеціальним режимом використання та застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України  на ту ж суму, оскільки з прийняттям порядку та відкриттям рахунку з спеціальним режимом використання було змінено порядок і строк проведення розрахунків за постачання природного газу.
Вказане, на думку відповідача, місцевим господарським судом було не враховано, що призвело до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 06.03.2020 між суддями справу № 925/1530/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Разіна Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 заяву про самовідвід головуючої судді Іоннікової І.А., у розгляді апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.02.2020 у справі № 925/1530/19 задоволено; матеріали справи № 925/1530/19 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 у зв`язку із заявою про самовідвід головуючої судді Іоннікової І.А. у розгляді апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.02.2020 у справі №  925/1530/19, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Разіна  Т.І., Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.02.2020 у справі № 925/1530/19 залишено без руху.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2020, зокрема, задоволено клопотання АТ "НАК "Нафтогаз України" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 05.02.2020 у справі № 925/1530/19, відкрито апеляційне провадження у справі № 925/1530/19; розгляд апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.02.2020 у справі № 925/1530/19 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 11.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі-постачальник/позивач) та Канівським комунальним підприємством теплових мереж (надалі-споживач/відповідач) було укладено договір постачання природного газу №  1105/1718-КП-36 (надалі - Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Природний газ, що постачається за Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (п. 1.2. Договору).
Ціна за 1 000 куб м природного газу за Договором на дату укладення Договору становить 4 942,00 грн, крім того, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 1,6%, податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9 488,64 грн (пункт 5.2. Договору).
Порядок та умови проведення розрахунків сторонами узгоджено у розділі 6 Договору. 
Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.
    Згідно з п. 6.3. Договору, оплата за природний газ здійснюється наступним чином:
1)  споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача  станом на 30.09.2015 поширювалася дія ст. 191 Закону України "Про тепло постачання";
2)  в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1. цього договору - в разі коли на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;
3)  з поточного рахунку споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30.09.2015 не поширювалась дія статті 191Закону України "Про тепло постачання"  в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;
4)  шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з Договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за Договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за Договором;
5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів інфляційних нарахувань, тощо) крім суми основної заборгованості здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.
У п. 8.2 Договору сторони дійшли згоди, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1 Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. 
Пунктом 10.3. сторони визначили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогами про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності) у тому числі щодо стягнення заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить 5 років.
У п. 11.3. Договору сторони погодили порядок внесення змін до Договору. Усі зміни і доповнення до Договору оформляються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до Договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків зазначених у пунктах 2.3., 11.4. та 11.5. Договору.
Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2018 між сторонами підписано Додаткову угоду № 1 до Договору за умовами якої доповнено пункт 2.1. Договору абзацем у наступній редакції: постачальник передає споживачу в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 9 тис. куб м.
Пункт 12.1. Договору викладено в наступній редакції: Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Решта умов Договору залишилась незмінною.
На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1   603   589,63 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018 та від 30.04.2018.
Останній платіж відповідача за спожитий газ за Договором позивач отримав 21.08.2018.
За прострочення виконання зобов`язання позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 9 564,70 грн пені та 842,79 грн 3% річних за період прострочення з 26.12.2017 до 13.07.2018.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню. Проте рішення Господарського суду Черкаської області від 05.02.2020  даній справі підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Предметом даного спору є вимоги позивача про стягнення з відповідача сум пені, 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором в частині своєчасної оплати отриманого природного газу за визначений період.
Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України) договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що за правовою природою Договір, який укладений між позивачем та відповідачем є договором поставки.
Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України (надалі-ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
Згідно зі статтею 526 ЦК України та ст. 193 ГК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст.  530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання  шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. 
За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.
Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).
У відповідності з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.
Так, одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.
Як вже зазначалось вище, 11.09.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір постачання природного газу №1105/1718-КП-36
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до 1.2. Договору природний газ, що постачається за Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.
Відповідно до частин 1, 3-5 статті 191 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.
Оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.
Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації.
Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.
Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 (надалі - Порядок № 217).
Пунктом 1 Порядку № 217 передбачено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.
Пунктом 3 Порядку № 217 передбачено, що теплопостачальні організації, які здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями).
Згідно з пункту 7 Порядку № 217 теплопостачальні і теплогенеруючі організації та їх структурні підрозділи інформують споживачів про відкриті в уповноваженому банку спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.
В пункті 8 Порядку № 217 зазначено, що усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів. У разі коли у платіжному дорученні (касовому документі) споживача теплової енергії або комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води реквізити рахунка одержувача коштів за теплову енергію та/або комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не відповідають реквізитам спеціального рахунка, відкритого теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, банк (підприємство поштового зв`язку або орган Казначейства), що приймає платіжний документ, повертає його без виконання з надісланням відповідного повідомлення споживачеві.
Уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією ( пункт 9 Порядку № 217).
Відповідно до пункту 12 Порядку № 217 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг на підставі даних, визначених у пунктах 10 і 11 цього Порядку, щомісяця: 1) розраховує для кожної категорії споживачів теплопостачальної і теплогенеруючої організації нормативи перерахування коштів: - на поточний рахунок теплопостачальної і теплогенеруючої організації; - на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, зазначений у договорі купівлі-продажу (постачання) природного газу (далі - рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками); - на рахунок оператора газотранспортної системи, зазначений у договорі на транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) (далі - рахунок оператора газотранспортної системи); - на рахунок оператора газорозподільної системи, зазначений у договорі на розподіл природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) (далі - рахунок оператора газорозподільної системи); - на спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями; 2) затверджує реєстр нормативів; 3) доводить реєстр нормативів до відома уповноваженого банку для виконання не пізніше ніж за один робочий день до початку місяця, в якому застосовуватимуться нормативи; 4) розміщує реєстр нормативів на своєму офіційному веб-сайті.
На підставі пункту 13 Порядку № 217 уповноважений банк, згідно з умовами договору банківського рахунку, здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: - до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; - до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій. Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.
Відповідно до ст. 6 ГК України свобода підприємницької діяльності обмежується відповідними законами, крім того господарювання в Україні може мати обмеження з боку держави (державних органів) для регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави.
Відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами (ст. 7 ГК України).
Положеннями ч. 4 ст. 179 ГК України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
У зв`язку з прийняттям Порядку № 217 державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу (постачальник із спеціальними обов`язками) за визначеними нормативами. (Аналогічна правова позиція викладена у поставах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 908/2648/18, від 27.05.2020 у справі № 914/1029/19).
Так, постановами НКРЕКП № 1166 від 28.09.2017, № 1314 від 31.10.2017, № 1514 від 28.12.2017, № 109 від 30.01.2018, № 243 від 27.02.2018, № 362 від 23.03.2018, № 395 від 14.06.2018, № 562 від 26.06.2018, № 797 від 31.07.2018, № 927 від 30.08.2018, № 1132 від 28.09.2018 затверджувався реєстр нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води від усіх категорій споживачів.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що кошти з оплати отриманого відповідачем природного газу було перераховано постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання з посиланням у призначенні платежу на постанову Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про рух коштів, де вказано призначенням платежу «Розп. кошт. На вик. П. КМУ № 217 від 18.06.2014».
Враховуючи, що кошти за природний газ, поставлений за Договором, були перераховані постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у відповідності до вимог Порядку № 217 від 18.06.2014, відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались йому позивачем на підставі Договору, оскільки у даному випадку, у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, оскільки всі кошти, які надходять на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно з затвердженим поставами НКРЕКП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача.
З урахуванням вищенаведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що відповідач позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, оскільки державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 906/278/18, від 24.07.2019 у справі № 918/553/18, від 17.12.2019 у справі № 922/932/19, від 18.03.2020 у справі № 908/2304/18, від 31.03.2020 у справі № 917/530/19.
Суд апеляційної інстанції враховує, що  дотримання запропонованого державою алгоритму дій для забезпечення розрахунків за договорами купівлі-продажу чи поставки природного газу між постачальником зі спеціальними обов`язками та споживачем не створює передумов для безумовного своєчасного перерахування коштів на рахунок продавця природного газу у встановленому порядку.
Відповідач не може керуватися загальними принципами здійснення господарської діяльності на власний розсуд за наявності покладених на нього зобов`язань з безперебійного забезпечення споживачів теплопостачанням, оскільки повинен діяти виключно в межах норм чинного законодавства, що регулює енергетичну галузь.
Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору, регулюються відповідними нормами законодавства, і зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.
Оскільки оплата за спожитий природний газ здійснювалась у порядку та на умовах, визначених  Порядком № 217 від 18.06.2014  на підставі нормативів перерахування коштів, прийнятих на підставі постанов НКРЕКП  у відповідності до умов п. 6.3. Договору, на які відповідач не міг вплинути, підстави для нарахування відповідачу пені та 3% річних у зв`язку з порушенням п. 6.1. Договору відсутні.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у позові.
Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем у апеляційній скарзі відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу.
Суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами відповідача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України»  в частині того, що відповідачем кошти були перераховані постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217,  на підставі нормативів перерахування коштів, прийнятих на підставі постанов НКРЕКП  у відповідності до умов п. 6.3. Договору, на які відповідач не міг вплинути, тому у позивача були відсутні правові підстави для нарахування відповідачу 3% річних та пені.
Не приймаються доводи наведені АТ «НАК Нафтогаз України» про неправомірність задоволення місцевим господарським судом клопотання про зменшення пені на 50%, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено відсутність підстав для задоволення позову, та, відповідно, і відсутність підстав зменшення неустойки.
Інші посилання скаржника є необґрунтованими та такими, що спростовуються висновками наведеними у цій постанові.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 86 ГПК України).
Згідно з п.п. 1, 2 , 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. (або) резолютивної частини; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності та наявні у справі матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» належними чином недоведені та необґрунтовані. 
Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції помилково визнав встановленими недоведені обставини справи та зробив висновки, які не відповідають обставинами справи, а також неправильно застосував норми матеріального права, що згідно з п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України  є підставами для скасування судового рішення першої інстанції  повністю та ухвалення в апеляційному порядку нового рішення про відмову у позові. 
Розподіл судових витрат
Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України  покладається судом на    скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2.  Рішення Господарського Черкаської області від 05.02.2020 у справі            № 925/1530/19 скасувати та прийняти нове рішення.
3. У задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Канівського комунального підприємства теплових мереж про стягнення 10 407,49 грн - відмовити.
4. Матеріали справи повернути до Господарського суду Черкаської області.
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                            Т.І. Разіна 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                К.В. Тарасенко