ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 1140/2959/18	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу                     товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомфорт»

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року (головуючий суддя - Черниш О.А.)  в адміністративній справі

за позовом                                                   товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомфорт»

до                                                             Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про                                                             визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомфорт» (далі - Позивач) звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - Відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Р" №00000161404 та №00000171404 від 26.06.2018 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що висновки Відповідача, викладені в акті перевірки №92/11-28-14-04/41320097 від 18.06.2018 року, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є безпідставними та спростовуються належним чином оформленими первинними документами. Позивач, також, зазначив про те, що відсутність товарно-транспортних накладних не може ставити під сумнів здійснення господарських операцій з поставки товарів, а матеріали кримінальних проваджень щодо контрагентів позивача, описані в акті перевірки, не є належними доказами їх протиправної діяльності, позаяк обвинувальні вироки у цих провадженнях відсутні. З огляду на доводи, викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №1140/2959/18 у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомфорт» до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено.
Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомфорт», не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржило його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що висновки Відповідача викладені в акті перевірки №92/11-28-14-04/41320097 від 18.06.2018 року ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які документи.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Відповідач вважає, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вірним в становленням обставин у справі, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
31 березня 2020 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Головного управління ДПС у Кіровоградській області про заміну первісного відповідача правонаступником, в якому останній просить суд замінити відповідача Головне управління ДФС у Кіровоградській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Кіровоградській області.
Проаналізувавши доводи вказаного клопотання, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Так, Кабінетом Міністрів України 18.12.2018 року прийнято Постанову №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», відповідно до якої постановлено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.
Згідно з положеннями абз.4 ч.2 зазначеної Постанови, Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 р. №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» Головне управління ДФС у Кіровоградській області підлягає реорганізації шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Кіровоградській області.
Згідно з Положенням про Головне управління ДПС у Кіровоградській області, затвердженим Наказом ДПС України від 12.07.2019 №14 ГУДПС є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Кіровоградській області.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права.
Така позиція щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви Головного управління ДПС у Кіровоградській області та заміни відповідача в адміністративній справі №1140/2959/18 з Головного управління ДФС у Кіровоградській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Кіровоградській області.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "Агрокомфорт" з 05.05.2017 року зареєстровано як юридична особа. Основним видом його економічної діяльності є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин. Позивач є платником податку на додану вартість (т. 1, а.с 210-216). 
Посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області у червні 2018 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Агрокомфорт" з питань правильності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Мрія-К" за липень, серпень 2017 року та з ПП "Українське поле" за березень 2018 року, податкових зобов`язань при подальшому продажу товарно-матеріальних цінностей, придбаних у вищезазначених контрагентів-постачальників, та з питань правильності нарахування податку на прибуток при відображенні обсягів взаємовідносин з ТОВ "Мрія-К" в декларації з податку на прибуток за 2017 рік, про що складено акт №92/11-28-14-04/41320097 від 18.06.2018 року (т. 1, а.с. 22-61). 
Висновками акту перевірки встановлені такі порушення:
- пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2017 рік на суму 180 626 грн.;
- п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 724 071 грн., у т.ч. за липень 2017 року - на 132 287 грн., за серпень 2017 року - на 34 960 грн., за березень 2018 року - на 1 556 824 грн. 
На підставі висновків акту перевірки №92/11-28-14-04/41320097 ГУ ДФС у Кіровоградській області винесено такі податкові повідомлення-рішення:
- форми "Р" №00000161404 від 26.06.2018 року, яким за порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 225 783 грн., з яких: 180 626 грн. - податкове зобов`язання, 45 157 грн. - штрафна санкція (т.1, а.с. 18);
- форми "Р" №00000171404 від 26.06.2018 року, яким за порушення п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2 586 107 грн., з яких: 1 724 071 грн. - податкове зобов`язання, 862 036 грн. - штрафна санкція (т. 1, а.с. 20).
Правомірність прийняття Відповідачем податкових повідомлень-рішень від 26.06.2018 №00000161404 та №00000171404 є предметом судового розгляду у даній справі.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI; Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV; Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем у ході судового розгляду справи доведено правомірність висновків контролюючого органу про порушення позивачем пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України при відображенні у податковому обліку взаємовідносин з ТОВ "Мрія-К" та ПП "Українське поле". Позивачем такі висновки не спростовані, а правомірність формування податкового кредиту з ПДВ та визначення доходів за правилами бухгалтерського обліку по взаємовідносинах з цими контрагентами належними доказами не підтверджена.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Пунктом 135.1 статті 135 ПК України встановлено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.
В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
Крім того, згідно з п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З матеріалів справи встановлено, що у перевіряємий період Позивач здійснював господарські операції з ТОВ "Мрія-К" та ПП "Українське Поле".
Так, взаємовідносини позивача з ТОВ "Мрія-К" (м. Київ) ґрунтувалися на договорі поставки №03-07/17 від 03.07.2017 року, за умовами якого ТОВ "Мрія-К" (постачальник) зобов`язувався поставити і передати у власність ТОВ "Агрокомфорт" (покупець) сільськогосподарську продукцію українського походження врожаю 2016 - 2017 років, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити товар (т. 1, а.с. 62-65, т.3, а.с. 81-108).
Пунктами 2.2 та 2.3 Договору поставки №03-07/17 від 03.07.2017 року передбачено, що товар має бути у здоровому стані, без самозігрівання та теплового пошкодження під час сушіння, мати властивий здоровому зверну запах (без затхлого, пліснявого, інших сторонніх запахів), мати нормальний колір відповідно до певних сортових ознак. Якість Товару визначається відповідно до карток аналізу зерна, виданих Зерновим складом, що здійснює зберігання Товару або карток аналізу зерна, виданих сертифікованою лабораторією.
Із зазначеного випливає те, що умовами Договору поставки №03-07/17 від 03.07.2017 року перебачено поставку зернових культур, при чому відповідно до п. 1.1. Договору культура та клас товару визначається у видаткових накладних, що свідчить про відсутність у вказаному Договорі умов щодо поставки олії соняшникової нерафінованої та шроту соняшникового, які згідно з видатковими накладними №2320 від 17.7.2017, №2322 від 19.07.2017, №2326 від 25.07.2017, №2328 від 26.07.2017, №2365 від 03.08.2017, №2380 від 07.08.2017, за поясненнями Позивача, поставлялись ТОВ «Мрія-К» на основі вказаного Договору (т. 1, а.с. 67, 70, 73, 76, 79, 82).
Доказів укладення додаткових угод між ТОВ «Мрія-К» та Позивачем щодо поставки олії соняшникової та шроту соняшникового під час перевірки контролюючому органу надано не було та матеріали даної справи, також, їх не містять.
На підтвердження здійснених господарських операцій за Договором №03-07/17 від 03.07.2017 Позивачем до перевірки було надано: оригінали видаткових накладних на придбання олії соняшникової та шроту соняшникового за липень-серпень 2017 року; картку бухгалтерського рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за 3 квартал 2017 року.
Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції Позивачем до суду першої інстанції було, також, надано копії рахунків на оплату за липень-серпень 2017 року та копії товаро-транспортних накладних, проте під час проведення перевірки вказані документи Позивачем контролюючому органу надані не були.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що доказів розрахунків Позивача з ТОВ «Мрія-К» за задекларований товар (олія соняшникова нерафінована та шрот соняшниковий) до перевірки надано не було та матеріали даної справи таких доказів, також, не містять.
Крім того, доказів укладення Позивачем з ТОВ «Мрія-К» додаткових угод до Договору №03-07/17 від 03.07.2017 щодо визначення строку поставки товару, як це передбачено п. 4.2 Договору №03-07/17 від 03.07.2017, ані під час перевірки, ані під час розгляду даної справи в суді першої інстанції Позивачем надано не було.
Вищевикладені недоліки в первинних документах наданих Позивачем, а також відсутність документів, наявність яких передбачена умовами Договору поставки укладеного між Позивачем та ТОВ «Мрія-К», встановлені і контролюючим органом під час перевірки, про що останнім зазначено в акті перевірки від 18.06.2018 року №92/11-28-14-04/41320097, що спростовує доводи Позивача про відсутність доказів самостійного дослідження Відповідачем обставин укладання договорів між Позивачем та його контрагентами, предметів даних правочинів, змісту прав та обов`язків сторін за ними безпосередньо під час проведення перевірки.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в наданих Позивачем копіях видаткових накладних та рахунків на оплату  за липень-серпень 2017 року зазначено в реквізитах договору «Основний договір», що не дає можливість ідентифікувати конкретний Договір, на виконання умов якого складені відповідні документи.
Більш того, у вказаних видаткових накладних не зазначено ПІБ відповідальних осіб за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а лише містяться підписи та печатки підприємств, без зазначення ПІБ осіб, які підписали такий документ.
Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції бере до уваги і на те, що з наданих на підтвердження отримання від ТОВ "Мрія-К" товару (олії та шроту соняшникового) позивачем до суду першої інстанції копій товарно-транспортних накладних вбачається, що у них ТОВ "Агрокомфорт" вказаний вантажоодержувачем, а ТОВ "Мрія-К" зазначений замовником перевезення та вантажовідправником, дати складання цих 6 товарно-транспортних накладних відповідають даті складання видаткових накладних ТОВ "Мрія-К", пунктом навантаження у цих ТТН зазначена Київська область, пунктом розвантаження - Дніпропетровська область. Автомобільними перевізниками вказані фізичні особи, які також є водіями (т. 3, а.с. 88, 92, 96, 100, 104, 108).
У наданих Позивачем ТТН вказана інформація про такі рухомі склади: автомобіль НОМЕР_27 (причіп НОМЕР_1 ), автомобіль НОМЕР_2 (причіп НОМЕР_3 ), автомобіль НОМЕР_4 (причіп НОМЕР_5 ), автомобіль НОМЕР_6 (причіп НОМЕР_7 ), автомобіль НОМЕР_8 (причіп НОМЕР_9 ), автомобіль НОМЕР_10 (причіп НОМЕР_11 ). 
За інформацією Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області суд першої інстанції встановив власників транспортних засобів, вказаних у цих ТТН - фізичних та юридичних осіб - та витребував від них пояснення щодо взаємовідносин з ТОВ "Мрія-К" та ТОВ "Агрокомфорт" з перевезення вантажів, які мали місце у липні-серпні 2017 року (т. 4, а.с. 5 - 9). 
При цьому, жоден з них на запит суду першої інстанції не підтвердив свою участь у перевезеннях вантажів, замовником яких виступало ТОВ "Мрія-К", а вантажоодержувачем - ТОВ "Агрокомфорт" (пункт навантаження - Київська область, пункт розвантаження - Дніпропетровська область) у липні - серпні 2017 року. (т. 4, а.с. 41-82, 86-90, 92-110).
Разом з цим, суми ПДВ за податковими накладними, складеними ТОВ "Мрія-К", включено позивачем до складу податкового кредиту податкових декларацій з ПДВ, зокрема: 132 286,80 грн. - за липень 2017 року, 34 959, 60 грн. - за серпень 2017 року (т. 2, а.с. 84-95). 
Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що Позивач належним чином не підтвердив наявність фактично здійснених господарських операцій у перевіряємий період з ТОВ "Мрія-К" на підставі Договору поставки №03-07/17 від 03.07.2017, оскільки не надав: доказів укладення додаткових угод між ТОВ «Мрія-К» та Позивачем щодо поставки саме олії соняшникової та шроту соняшникового з урахуванням того, що Договором поставки №03-07/17 від 03.07.2017 таких товарів не перебачено; доказів укладення Позивачем з ТОВ «Мрія-К» додаткових угод до Договору №03-07/17 від 03.07.2017 щодо визначення строку поставки товару, як це передбачено п. 4.2 Договору №03-07/17 від 03.07.2017; доказів розрахунків Позивача з ТОВ «Мрія-К» за задекларований товар (олія соняшникова нерафінована та шрот соняшниковий); доказів на підтвердження фактів безпосереднього отримання товарів від ТОВ «Мрія-К»; доказів наявності змін в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі Позивача внаслідок здійснення господарських операцій з ТОВ «Мрія-К».
При цьому, в апеляційній скарзі Позивач не наводить доводів та не надає доказів, які б спростовували висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, які ставлять під сумнів фактичне здійснення господарських операцій у перевіряємий період Позивача з ТОВ "Мрія-К". 
Щодо взаємовідносин Позивача з ПП "Українське Поле" (м. Київ), то вони випливали із Договору поставки сільськогосподарської продукції №01/03/18 від 01.03.2018 року, за умовами якого ПП "Українське Поле" (постачальник) брав на себе зобов`язання передати у власність ТОВ "Агрокомфорт" (покупця) соняшник 2017 року врожаю, а покупець брав на себе зобов`язання прийняти і оплатити товар (т. 1, а.с. 96-97, т. 2, а.с. 232-234).
До цього договору виписані видаткові накладні, а також податкові накладні про поставку насіння соняшника у кількості 869,73 тони на загальну суму 9 340 943, 16 грн., в т.ч. ПДВ - 1 556 823, 86 грн. (т. 1, а.с. 98 - 161, т.2, а.с. 235 - 250, т.3, а.с. 1 - 80).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що доказів розрахунків Позивача з ПП "Українське Поле" за задекларований товар (соняшник) до перевірки надано не було та матеріали даної справи таких доказів, також, не містять.
Крім того, відповідно до п. 3.1 Договору приймання Товару по якості та кількості здійснюється відповідно до супровідних документів на Товар за місцем поставки. Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем за кількістю - за видатковими накладними.
При цьому, згідно з п. 2.3 Договору місцем поставки є Одеська область, смт. Іванівка.
Однак, Позивачем ані контролюючому органу під час перевірки, ані в суд першої інстанції під час розгляду даної справи, не було надано доказів на підтвердження приймання ним товару (соняшника) від ПП "Українське Поле" в місці поставки (Одеська область, смт. Іванівка), оскільки видаткові накладні, надані Позивачем, містять лише місце їх складання, а саме: м. Київ, та не відображають безпосереднє отримання Позивачем товару в місці поставки: Одеська область, смт. Іванівка.
На підтвердження отримання від ПП "Українське поле" товару (насіння соняшника) Позивач у ході судового розгляду справи в суді першої інстанції надав суду копії 32 товарно-транспортних накладних, датованих 30.03.2018 року та 31.03.2018 року, у яких він вказаний вантажоодержувачем, а ПП "Українське поле" зазначений автомобільним перевізником, замовником перевезення та вантажовідправником. Реквізити цих товарно-транспортних накладних (дата та номер) співпадають з реквізитами видаткових накладних ПП "Українське поле". Пунктом навантаження зазначена Київська область, пунктом розвантаження - Одеська область, смт. Іванівка (т.2 а.с. 237, 240, 243, 246, 249; т.3, а.с. 2, 5, 8, 11, 14, 17, 20, 23, 26, 29, 32, 53, 38, 41, 44, 47, 50, 53, 56, 59, 62, 65, 68, 71, 74, 77, 80). У цих ТТН вказана інформація про транспортні засоби за такими реєстраційними номерами: НОМЕР_25, НОМЕР_28, НОМЕР_24, НОМЕР_26, НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 .
Між тим, за інформацією Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області, наданою на запит суду, згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС станом на березень 2018 року транспортні засоби з номерними знаками НОМЕР_25 , НОМЕР_24 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_17 , НОМЕР_19 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 на обліку не значилися. Номерні знаки НОМЕР_28, НОМЕР_26 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_18 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 закріплені за легковими автомобілями, які зареєстровані за фізичними особами. (т. 4, а.с. 5-9) Зазначене виключає можливість перевезення такими транспортними засобами великотоннажних вантажів, як це вказано у наданих Позивачем товарно-транспортних накладних. 
Разом з цим, суми ПДВ за податковими накладними, складеними ПП "Українське Поле", у розмірі 1556823,86 грн. включено позивачем до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за березень 2018 року (т. 1, а.с. 162 - 168).
Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що Позивач належним чином не підтвердив наявність фактично здійснених господарських операцій у перевіряємий період з ПП "Українське Поле" на підставі Договору поставки №№01/03/18 від 01.03.2018 року, оскільки не надав: доказів розрахунків Позивача з ПП "Українське Поле" за задекларований товар (соняшник); доказів на підтвердження фактів безпосереднього отримання товарів від ПП "Українське Поле"; доказів наявності змін в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі Позивача внаслідок здійснення господарських операцій з ПП "Українське Поле".
При цьому, в апеляційній скарзі Позивач не наводить доводів та не надає доказів, які б спростовували висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, які ставлять під сумнів фактичне здійснення господарських операцій у перевіряємий період Позивача з ПП "Українське Поле". 
З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підтвердження належними доказами правомірності формування Позивачем податкового кредиту з ПДВ та визначення доходів за правилами бухгалтерського обліку за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ "Мрія-К" та ПП "Українське Поле" у перевіряємий період.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що інформація викладена в протоколах допиту ОСОБА_1 (директор ТОВ «Мрія-К» у період з 28.04.2017 по 16.01.2018) та ОСОБА_2 (директор ПП «Українське поле» з 27.06.2017) як свідків в межах кримінального провадження №32018120010000040 до винесення вироку в рамках кримінального провадження, не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві, що свідчить про помилковість посилань суду першої інстанції на вказані протоколи в своєму рішенні, однак вказане не призвело до неправильного вирішення справи судом першої інстанції по суті спору та не є підставою для скасування такого рішення.
Щодо посилань заявника апеляційної скарги на безпідставне не прийняття до уваги судом першої інстанції як належного доказу нотаріально посвідченої письмової заяви ОСОБА_2 від 11.05.2018, в якій директор ПП «Українське поле» підтверджує провадження господарської діяльності з ТОВ «Агрокомфорт» на підставі договору №01/03/18 від 01.03.2018 (т. 1, а.с. 221), колегія суддів зазначає таке.
Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтями 65, 91 КАС України як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі. Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом і дати правдиві показання про відомі йому обставини.
Показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.
Частиною 4 статті 92 КАС України передбачено, що суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.
З матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи викликав ОСОБА_2 в судове засідання як свідка у цій справі, але останній до суду не прибув. 
З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що надана позивачем заява ОСОБА_2 від 11.05.2018 року не може бути допустимим доказом факту господарських взаємовідносин ПП "Українське Поле" з Позивачем, оскільки подання такої заяви без надання особистих показань свідком в судовому засіданні з попередженням його про наявність кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве показання, унеможливлює перевірку правдивості зазначених у ній пояснень. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги Позивача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.   243,   311,   316,   321,   322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомфорт» - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №1140/2959/18 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова