ПОСТАНОВА
Іменем України

30 березня 2020 року 

Київ

справа №161/5712/17

адміністративне провадження №К/9901/376/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Луцьке автотранспортне підприємство 10701» на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня                2017 року (суддя - Гринь О.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13  грудня 2017 року (головуючий суддя - Гуляк В.В., судді: Судова-Хомюк Н.М., Коваль Р.Й.) у справі №161/5712/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Луцьке автотранспортне підприємство 10701» (далі також - позивач, ПАТ «Луцьке АТП 10701») до Виконавчого комітету Луцької міської ради (далі також - відповідач, Виконком Луцької міської ради), третя особа: Комунальне підприємство «Луцьке підприємство електротранспорту», про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У квітні 2017 року ПАТ «Луцьке АТП 10701» звернулося до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до Виконкому Луцької міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Луцьке підприємство електротранспорту» (далі -                  КП «Луцьке підприємство електротранспорту») у якому просило визнати протиправним та скасувати протокол засідання конкурсного комітету з визначення перевізників міста Луцька від 04 квітня 2017 року в частині визнання переможцем конкурсу КП «Луцьке підприємство електротранспорту» в конкурсі на перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування №17а.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем при проведенні конкурсу було порушено Закон України «Про автомобільний транспорт» та Порядок проведення конкурсу на автобусному маршруті загального користування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року №1081 (далі також - Порядок №1081). Скаржник вважає, що за відсутності жодного претендента-перевізника, який би відповідав заявленим конкурсом вимогам (автобуси екологічного стандарту ЄВРО-5), конкурсний комітет зобов`язаний був визнати конкурс таким, що не відбувся і оголосити новий конкурс з вимогою ЄВРО-2, у якому змогли б прийняти участь значно більше перевізників міста Луцька, в тому числі і позивач. Такими діями Виконком, як організатор конкурсу, порушив право         ПАТ «Луцьке АТП 10701» на участь у конкурсі. Позивач  зазначає, що відповідачем незаконно визнано КП «Луцьке підприємство електротранспорту» переможцем на маршруті №17а «Центральний ринок-Завокзальний ринок», оскільки такий перевізник не має визначених умовами конкурсу автобусів (екологічного стандарту ЄВРО-5) та не надав інвестиційний проект. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня              2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, у задоволені позовних вимог ПАТ «Луцьке АТП 10701» відмовлено.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у результаті проведення конкурсу права позивача не були порушені, оскільки він не звертався із заявою та не приймав участі у оголошеному 04 квітня 2017 року конкурсі на здійснення перевезення пасажирів на автобусному маршруті №17а. Підготовка та проведення конкурсу на визначення автомобільного перевізника для здійснення міських пасажирських перевезень здійснені Організатором відповідно до вимог чинного законодавства та Порядку №1081. Рішення конкурсного комітету, прийняте за результатами голосування є законним та обґрунтованим.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги, позиція інших учасників справи
У касаційній скарзі ПАТ «Луцьке АТП 10701», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від                       18 вересня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13  грудня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Аргументи позивача полягають у тому, що дії відповідача та прийняте рішення про визначення переможцем конкурсу КП «Луцьке підприємство електротранспорту» є незаконними та безпідставними. Скаржник зауважує, що йому достовірно відомо, що у перевізника КП «Луцьке підприємство електротранспорту» відсутні  автобуси, що відповідають умовам конкурсу, а також для участі у конкурсі не подано інвестиційний проект-зобов`язання щодо оновлення парку автобусів, що є підставою для недопущення останнього до участі у конкурсі.
Виконком Луцької міської ради подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення без змін. Відповідач зауважує, що частина шоста статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» не передбачає обов`язкової наявності інвестиційного договору у перевізника-претендента, а навпаки встановлює певні виключення та з іншої сторони обмеження в терміні дії договору на перевезення з таким перевізником. Так, договір на перевезення у разі перемоги у конкурсі перевізника,  у якого відсутні автобуси, що відповідають умовам конкурсу, укладається з ним лише на 1 рік, замість передбачуваного терміну від 3-х до 5-ти років.
12 лютого 2018 року ПАТ «Луцьке АТП 10701» надало відповідь на відзив.
Рух касаційної скарги
02 січня 2018 року касаційна скарга ПАТ «Луцьке АТП 10701» надійшла до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Білоуса О.В., суддів Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.
Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою. 
05 червня 2019 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 04 червня 2019 року № 598/0/78-19, у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О.В, (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), що унеможливлює його участь у розгляді справи, визначено новий склад суду: Соколов В.М. - головуючий суддя, Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Рішенням №99-1 виконавчого комітету Луцької міської ради від 23 лютого 2017 року «Про проведення конкурсів на перевезення пасажирів за автобусними маршрутами загального користування» оголошено конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування №17 та №17а. Згідно пункту                 2.1 даного рішення, участь у конкурсі можуть брати міські автобуси категорії                   М3 класу І з екологічними показниками не нижче Євро-5.
Оголошення про проведення конкурсу було опубліковано в газеті «Луцький замок» від 02 березня 2017 року №8.
04 квітня 2017 року відбулися конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, в тому числі і на маршрут №17а, результати якого оформлені протоколом засідання конкурсного комітету.
Матеріалами справи конкурсу підтверджується, що на участь у оголошеному конкурсі на перевезення пасажирів на автобусах маршрутах загального користування документи подали два перевізники, зокрема ТОВ «Санрайз» та КП «Луцьке підприємство електротранспорту». 
Відповідно до поданої заяви КП «Луцьке підприємство електротранспорту» було єдиним перевізником-претендентом на маршрут № 17а.
У протоколі  засідання конкурсного комітету з визначення перевізників міста Луцька від 04 квітня 2017 року, зокрема пунктом 3 Протоколу, зазначено, що у зв`язку з відсутністю інших претендентів на участь у конкурсі по об`єкту конкурсу №15 (маршрут № 17а) переможцем конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування №17а «Центральний ринок - Завокзальний ринок», визначено КП «Луцьке підприємство електротранспорту», та укладено з ним договір на перевезення пасажирів терміном на 1 рік.
Не погодившись з таким рішенням конкурсного комітету (пункт 3) позивач звернувся до суду із позовом.
Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року №2344-III (у редакції цього Закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин), який відповідно до статті 3 регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Частиною другою статті 2 цього Закону визначено, що завданнями законодавства з питань перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом є: визначення основних правових та організаційних основ державного регулювання у сфері перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; установлення вимог до перевізників, водіїв та транспортних засобів щодо забезпечення безпеки перевезень та екологічної безпеки; визначення системи державного контролю, прав, обов`язків та відповідальності державних органів виконавчої влади та перевізників за порушення міжнародних договорів та законодавства України.
Приписами статті 7 Закону №2344-III встановлено, що забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на міських автобусних маршрутах загального користування - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.
Виконавчий комітет Луцької міської ради є організатором перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування у місті Луцьку.
Відповідно до статті 43 Закону №2344-III визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Об`єктом конкурсу можуть бути: маршрут (кілька маршрутів), оборотний рейс (кілька оборотних рейсів). На конкурс виносяться маршрути із затвердженими паспортами. Визначення кандидатури автомобільного перевізника для роботи на міжнародному автобусному маршруті загального користування здійснюється на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до статті 44 Закону №2344-III організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. До обов`язкових умов конкурсу на перевезення пасажирів належать: визначена органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування обґрунтована структура парку автобусів, що працюватимуть на маршруті загального користування, за пасажиромісткістю, класом, технічними та екологічними показниками; державні соціальні нормативи у сфері транспортного обслуговування населення. У разі відсутності в перевізників-претендентів автобусів, що відповідають умовам конкурсу, вони мають право подавати до конкурсного комітету заяву на участь у конкурсі та документи, що містять характеристику наявних автобусів, які перевізник-претендент пропонує використовувати на даному маршруті, а також інвестиційний проект-зобов`язання щодо оновлення парку автобусів на цьому маршруті на визначений період до п`яти років. У разі відсутності перевізників-претендентів, які мають автобуси, що відповідають умовам конкурсу, конкурс проводиться серед претендентів, які пропонують використовувати на даному маршруті автобуси, що відповідають вимогам безпеки, але не відповідають умовам конкурсу за класом, пасажиромісткістю, параметрами комфортності, з урахуванням поданих інвестиційних проектів-зобов`язань щодо оновлення парку автобусів, які будуть повністю відповідати всім вимогам, у термін до п`яти років. Договір з переможцем конкурсу (або дозвіл) органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування укладають (або надають) на термін від трьох до п`яти років. Договір з переможцем конкурсу (або дозвіл) у разі відсутності в нього автобусів, що відповідають умовам конкурсу, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування укладають (або надають) на один рік. Для підготовки та проведення конкурсу органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування утворюють конкурсний комітет, до складу якого входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та територіальних органів Національної поліції, а також громадських організацій у сфері автомобільного транспорту. Порядок проведення конкурсів визначає Кабінет Міністрів України.
За статтею 45 Закону №2344-III у конкурсі  на  визначення  автомобільного   перевізника   на автобусному  маршруті  загального користування можуть брати участь автомобільні перевізники, які мають ліцензію на той вид послуг, що виносять  на  конкурс,  на  законних  підставах  використовують  у достатній кількості  сертифіковані  автобуси  відповідного  класу, відповідають вимогам, викладеним у статті 34 цього Закону.
До участі в конкурсі не допускаються автомобільні перевізники, які:      визнані банкрутами  або  щодо  яких порушено справу про банкрутство чи ліквідацію як суб`єкта господарювання; подали до участі в конкурсі   документи,   що   містять недостовірну інформацію; не відповідають вимогам статті 34 цього Закону; передбачають використовувати на маршрутах   автобуси, переобладнані  з  вантажних  транспортних засобів.
На виконання вказаних норм Закону, Кабінетом Міністрів України 03 грудня 2008 року прийнято постанову №1081, якою затверджено Порядок проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок).
Цей Порядок визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування  (далі - конкурс) і є обов`язковим для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами (організаціями), залученими на договірних умовах для організації забезпечення проведення конкурсів, конкурсними комітетами та автомобільними перевізниками.
Пунктом 2 Порядку № 1081 визначено, що конкурсний комітет - це постійний або тимчасовий орган, утворений  організатором для розгляду конкурсних  пропозицій та прийняття рішення про визначення переможця конкурсу. Організатор - це орган виконавчої влади, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, який самостійно або із залученням  робочого органу проводить конкурс.
Пунктом 4 Порядку №1081 встановлено, що організатором перевезень на маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), є виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.
Об`єкт конкурсу визначається організатором (пункт 7 Порядку №1081).
Згідно з пунктом 8 Порядку №1081 рішення  про переможця конкурсу  приймається конкурсним комітетом. Рішення конкурсного комітету обов`язкове для виконання організатором, крім випадків, передбачених  пунктом  54  цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку №1081 визначено, що Організатор затверджує умови  конкурсу,  в тому  числі обов`язкові,  відповідно  до статті  44 Закону №2344-III. Крім обов`язкових організатор може затверджувати додаткові умови конкурсу (наявність у перевізника GPS-системи, встановленої на транспортних засобах, які пропонуються для роботи на автобусному маршруті, тощо). Організатор  встановлює вимогу щодо забезпечення роботи на об`єкті конкурсу, який включає міські та приміські автобусні маршрути загального користування, не менш як одного транспортного засобу, пристосованого для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями.
Згідно пункту 13 Порядку №1081, якщо в конкурсі  взяв  участь тільки один перевізник-претендент, його може бути визнано переможцем конкурсу. У цьому разі конкурсний комітет шляхом голосування може  приймати рішення про надання права перевізнику-претенденту здійснювати перевезення пасажирів на об`єкті конкурсу.
Пунктом 30 Порядку №1081 визначено, що документи для участі в конкурсі подаються перевізником-претендентом у двох закритих конвертах (пакетах). Конверт (пакет) з позначкою «№ 1», який містить документи для участі в конкурсі,  відкривається наступного дня після  закінчення строку їх прийняття. Конверт (пакет)  з позначкою «№ 2»,  який містить документи з інформацією про  те, на який  об`єкт  конкурсу подає документи перевізник-претендент, відкривається під час засідання конкурсного комітету.
Достовірність інформації, викладеної у заяві та документах,  визначених  пунктом           29 цього Порядку, перевіряється організатором та/або робочим органом не пізніше ніж за два дні  до дати проведення конкурсу (пункт 37 Порядку №1081).
Відповідно до пункту 40 Порядку №1081, під час проведення конкурсу конкурсний комітет розглядає пропозиції перевізників-претендентів    виключно за такими показниками: наявність достатньої кількості  автобусів,  які відповідають умовам конкурсу за класом та пасажиромісткістю  (категорія, пасажиромісткість,  наявність багажних відділень, додаткового обладнання); наявність, характеристика та кількість резерву автобусів для заміни рухомого  складу в разі виходу техніки з ладу; наявність транспортних засобів, пристосованих для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями; наявність свідоцтва відповідності автобуса параметрам комфортності (для міжміського перевезення); строк експлуатації автобусів   (рік  виготовлення, строк фактичної експлуатації); наявність сертифіката  відповідності  послуг з перевезення пасажирів автобусами ліцензійним умовам; наявність  та характеристика виробничої бази; умови підтримання  належного  технічного та санітарного стану рухомого складу; умови контролю технічного стану транспортних засобів  перед виїздом; умови виконання  регламентних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів; досвід роботи перевізника-претендента; наявність та   тяжкість  порушень безпеки дорожнього руху, транспортного законодавства, ліцензійних умов; якість роботи автомобільного перевізника на  даному  маршруті (у  разі  обслуговування на умовах договору (дозволу),  укладеного (наданого) на підставі попереднього конкурсу; інвестиційний розвиток суб`єкта господарювання та соціальний ефект  від його діяльності; умови   контролю  за  станом здоров`я  водіїв.  
Як встановлено пунктом 42 Порядку №1081, у разі участі в конкурсі  двох   або більше перевізників-претендентів конкурсний  комітет  визначає кращого з використанням бальної системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів  відповідно до цього Порядку та Закону України «Про автомобільний транспорт». Сумарна кількість балів, одержаних кожним перевізником-претендентом згідно з додатком 4, є підставою для визначення  переможця  конкурсу.
Пунктом 46 Порядку №1081 передбачено, що переможцем конкурсу визнається перевізник-претендент, який за результатами розгляду набрав  найбільшу кількість балів відповідно до системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів.
Пунктом 47 Порядку №1081 визначено, що рішення про результати  конкурсу приймається конкурсним комітетом на закритому засіданні в присутності не менш як половини його складу, у тому числі голови конкурсного комітету або його заступника, простою більшістю голосів. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови конкурсного комітету (або за його відсутності голос заступника голови конкурсного комітету).
Відповідно до пункту 49 Порядку №1081 рішення конкурсного комітету про визначення переможця конкурсу, а також перевізника-претендента, який за результатами розгляду посів друге місце, оголошується перевізникам-претендентам під час конкурсу, у 10-денний строк оформляється протоколом, який підписується присутнім головою або заступником голови та секретарем конкурсного комітету, і подається організатору.
Пунктом 51 Порядку №1081 зауважено, що рішення конкурсного комітету щодо визначення переможця конкурсу вводяться в дію наказом (постановою або іншим розпорядчим документом) організатора протягом не більш як 30 робочих днів з дня проведення конкурсу.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, на участь у конкурсах оголошених рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №99-1 від 23 лютого 2017 року подали документи перевізники ТОВ «Санрайз» та КП «Луцьке підприємство електротранспорту», які і були допущені до конкурсу. 
КП «Луцьке підприємство електротранспорту» відповідно до поданої заяви було єдиним перевізником-претендентом на маршрут № 17а.
У свою чергу, позивач - ПАТ «Луцьке АТП 10701» будь-яких заяв на участь у оголошеному відповідачем конкурсі не подавав. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач вчиняв дії щодо участі у вказаному конкурсі, чи того, що відносно позивача з боку відповідача вчинялись перешкоди для участі у конкурсі.
Метою проведення конкурсу є досягнення конкурентного способу відбору переможця за результатами порівняння конкурсних пропозицій всіх претендентів, кожен з яких під час конкурсу повинен змагатися з метою досягнення переваг над іншими учасниками конкурсу та, відповідно, здобуття права на здійснення відповідної діяльності, тобто конкурувати.
Натомість, враховуючи наявність тільки одного претендента на участь у конкурсі, Конкурсним комітетом, відповідно до пункту 13 Порядку №1081, було визначено КП «Луцьке підприємство електротранспорту» переможцем конкурсу на перевезення пасажирів на автобусному маршруті №17а, з подальшим укладенням договору на перевезення пасажирів терміном на 1 рік.
Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень дотримано процедуру підготовки і проведення конкурсу, розгляду та оцінки перевізника-претендента, при цьому в результаті таких дій жодним чином не було порушено права, свободи чи інтереси позивача.
Також колегія суддів зазначає, що доводи на які посилається позивач у касаційній скарзі (ненадання КП «Луцьке підприємство електротранспорту» інвестиційного проекту-зобов`язання), жодним чином не вплинули на визначення переможця в даному конкурсі оскільки претендентом на участь у конкурсі був лише один перевізник.
З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час ухвалення рішень судами першої та апеляційної інстанцій та погоджується з їх висновками про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування рішення конкурсного комітету від                   04 квітня 2017 року, оформленого протоколом, в частині визнання переможцем конкурсу КП «Луцьке підприємство електротранспорту» на автобусному маршруті №17.
За частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Частиною другої цієї статті встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Доводи, якими позивач обґрунтовує свою касаційну скаргу, стосуються фактичних обставин справи, доказів, на підставі яких встановлено ці обставини, та правової оцінки, яку надали їм суди. Зважаючи на межі касаційного перегляду справи та повноваження касаційного суду на цій стадії достатніх та обґрунтованих підстав для того, щоб вважати висновки судів в даній справі помилковими, немає і аргументи позивача їх не спростовують.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті              6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX та статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Луцьке автотранспортне підприємство 10701» - залишити без задоволення.
Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня                2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13  грудня 2017 року у справі №161/5712/17 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і  оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
В.М. Соколов
Л.О. Єресько 
 А.Г. Загороднюк ,
Судді Верховного Суду