УХВАЛА

27 травня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/5738/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кушнір І.В. - головуючий, Пільков К.М., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання Шпорта О.В.

розглянувши касаційну скаргу  Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 (головуючий суддя: Кравчук Г.А., судді: Яковлєв М.Л., Куксов В.В.)

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради"
до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про визнання протиправної відмови щодо укладення договору реструктуризації заборгованості та зобов`язання укласти такий договір на основі типового, 

За участю представників:
позивача - не з`явився
відповідача - Литвин П.В. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (надалі - позивач, КП "Теплоенерго") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - відповідач, НАК "Нафтогаз України") про:

- визнання протиправною відмови Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо укладення з Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради договору реструктуризації заборгованості, яка обліковується за договором № 14/5160/13 про відступлення права вимоги від 01.11.2013;

- зобов`язання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укласти на основі типового договір реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, яка обліковується за договором                     № 14/5160/13 про відступлення права вимоги від 01.11.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані існуванням у відповідача обов`язку, передбаченого Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", щодо укладення договору реструктуризації заборгованості, що обліковується за договором № 14/5160/13 про відступлення права вимоги від 01.11.2013 відповідно до типової форми, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 222.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у справі №910/5738/19 скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради" відмовлено повністю.

03.02.2020 (згідно з відміткою на накладній) Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради" подано касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 у справі                                   № 910/5738/19  безпосередньо  до Касаційного господарського суду.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу касаційної скарги між суддями від 13.02.2020 у справі № 910/5738/19 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Краснов Є.В., Мачульський Г.М.   

24.02.2020 суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження по справі та призначення до розгляду на 01.04.2020, якою повідомлено учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги та визначено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 10.03.2020.

12.03.2020 судом отримано відзив на касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", скерований на адресу суду 06.03.2020.

Ухвалою Верховного Суду  від 17.03.2020 відкладено розгляд касаційної скарги Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 у справі                № 910/5738/19, доведено до відома учасників справи № 910/5738/19, що про дату, час та місце розгляду касаційної скарги їх буде повідомлено додатково.

21.04.2020 суд постановив ухвалу, якою  розгляд касаційної скарги  призначено на 27.05.2020. 

У судове засідання 27.05.2020 з`явився представник відповідача, котрий виклав заперечення проти касаційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Розглядаючи доводи касаційної скарги та заперечення на неї колегія суддів касаційного суду відмічає наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність відмови  в укладенні договору, викладеної в листі відповідача від 01.12.2017, оскільки вона суперечить положенням статей 1, 3, 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"  (далі - Закон №1730), в силу яких укладення договору про реструктуризацію заборгованості є обов`язковим для сторін спору. Суд першої інстанції визнав, що за змістом ст. 2 вказаного Закону незалежно від суб`єкта господарювання, який продавав відповідні енергоносії, та іншого набувача - суб`єкта господарювання за угодою відступлення права вимоги за договором поставки енергоносіїв, дія даного Закону поширюється на всі відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії. При цьому, місцевий господарський суд встановив, що позивач належить до кола суб`єктів, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до вказаного Закону, так як його включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. 

З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції зазначив, що вказаним Законом встановлена обов`язковість для сторін цієї справи укладення договору про реструктуризацію заборгованості. 

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції, посилаючись на статті 179, 184, 187 Господарського кодексу України, ч. 9 ст.238 Господарського процесуального кодексу України  дійшов висновку, що сторонами вказаних правовідносин має бути укладений відповідний договір на основі типового договору у вигляді єдиного документа. Тобто, спір між сторонами, і в межах якого було подано позов у цій справі, фактично стосується права позивача на реструктуризацію боргу за Договором відступлення права вимоги, юридичною формою виразу якого є договір про реструктуризацію боргу, укладений відповідно до Закону №1730. В той же час позов (зокрема його прохальна частина) не містить проекту такого договору, умови якого мав би навести суд в своєму рішенні за результатами розгляду справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначила, що у даному випадку належним способом захисту порушеного права є позов про визнання укладеним договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий газ, оскільки вимоги про визнання протиправної відмови щодо укладення договору та зобов`язання укласти такий договір не можуть забезпечити реального захисту порушеного права. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону №1730 передбачена обов`язковість укладення сторонами договору про реструктуризацію заборгованості, що власне і може бути предметом розгляду в суді. 

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду констатувала, що матеріали справи не містять проекту договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий газ. До листів від 19.09.2017 № 2021 та від 21.09.2017 №2061 позивачем не додано проекту вказаного договору.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем у даній справі обрано неправильний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав.

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 у справі № 910/5738/19  і залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 у даній справі.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу позивач зазначив, що апеляційний суд відступив від практики Верховного Суду в аналогічній справі №910/174/18. 

Судом касаційної інстанції встановлено, що постановою Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №910/174/18 залишено без змін постанову  Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018  та рішення  Господарського суду міста Києва від 24.04.2018  у справі № 910/174/18 за позовом КП Управління житлово-комунального господарства" м. Славутич  до ПАТ "НАК "Нафтогаз України", яким:

- визнано протиправною відмову ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо виконання вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016 та вжиття заходів з врегулювання заборгованості КП "Управління житлово-комунального господарства";

- зобов`язано відповідача укласти з позивачем договір реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ відповідно до Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29.03.2017 №222.

При цьому, колегія суддів касаційного господарського  суду у справі №910/174/18   погодилася з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог,  та крім того, КП "Управління житлово-комунального господарства" увійшло до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно вказаного Закону,  тому  у позивача та відповідача виник обов`язок укласти відповідний договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, у строк визначений законом, а порушення справи про банкрутство КП "Управління житлово-комунального господарства" не перешкоджає врегулюванню питання щодо існуючої  заборгованості шляхом реструктуризації, що передбачено законом, при цьому відмова ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від укладання такого правочину є неправомірною та необґрунтованою, як і відмова останнього від списання нарахованих неустойки (штраф, пеню), втрат внаслідок інфляції, процентів річних на реструктуризований  борг  позивача.

Колегія судів касаційного суду у даній справі, що переглядається, вважає за необхідне відступити від вказаного висновку, оскільки погоджується, що у даному випадку належним способом захисту порушеного права є позов про визнання укладеним договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий газ, оскільки вимоги про визнання протиправної відмови щодо укладення договору та зобов`язання укласти такий договір не можуть забезпечити реального захисту порушеного права. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону №1730 передбачена обов`язковість укладення сторонами договору про реструктуризацію заборгованості, що власне і може бути предметом розгляду в суді. 

При цьому, колегія суддів відмічає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 02.10.2018 у справі №910/397/18, від 05.06.2019 у справі №922/1909/18, від 23.07.2019 у справі №922/1908/18, за позовами до того ж самого відповідача - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", поданих з аналогічних підстав, дійшов висновку про обґрунтованість задоволення позовних вимог шляхом саме визнання укладеним договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ в запропонованій позивачами редакції. 

При цьому, в справі №910/397/18 позов подавався про спонукання укласти договір, а в рішенні визначено - вважати укладеним.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі  №910/483/19 за позовом Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання споживання газу АТ "Дніпровська ТЕЦ" по договору №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 - для виробництва електричної енергії та визнання права на реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що встановлення наявності чи відсутності права на реструктуризацію боргу за договором купівлі-продажу природного газу №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 не може бути самостійним предметом спору та розглядатися в окремій справі, оскільки саме право на укладення договору є відповідним спором про право, і в рамках цього спору підлягають встановленню ці обставини. Тобто фактично предметом позову у цій справі позивачем визначений спосіб доказування у випадку подання позову про укладення відповідного договору. Суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання права на реструктуризацію боргу за договором купівлі-продажу природного газу №13/2329-ПР-3 від 28.12.2012 не є ефективним способом захисту порушеного права, не призводить до поновлення порушеного права.

Іншою підставою для відступу від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №910/174/18, колегія суддів визначає таке.

Згідно з ч.9 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України:
"У спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору."

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №915/1401/17 фактично зроблений правовий висновок, що у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в позові та в резолютивній частині судового рішення в обов`язковому порядку мають вказуватися позовні вимоги та рішення суду з кожної спірної умови договору або умови всього договору, якщо інша сторона взагалі відмовляється від укладення відповідного договору.

При цьому, посилання на поданий позивачем проект договору не спростовує необхідності в позові та в резолютивній частині судового рішення в обов`язковому порядку вказувати позовні вимоги та рішення суду з кожної спірної умови договору або умови всього договору, якщо інша сторона взагалі відмовляється від укладення відповідного договору.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №911/1170/17, від  06.12.2018 у справі № 908/1634/17, від 11.12.2018 у справі  №921/43/18.

Відповідно до ч.2 ст.302 ГПК: 
"Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати."

З огляду на викладене, колегія суддів вбачає правові підстави та вважає за необхідне передати справу №910/5738/19 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Також  слід зазначити,  що ухвалою Верховного Суду від 21.05.2020 справу                         №916/1423/18 разом із касаційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на рішення Господарського суду Одеської області від 15.10.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 передано  на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, враховуючи існування різних підходів щодо застосування норми матеріального права (статті 16 ЦК України) у розгляді питання про можливість чи відсутність можливості у задоволенні позовних вимог про зобов`язання укласти договір у редакції, наведеній позивачем у позовній заяві, з огляду на обраний позивачем спосіб захисту, а саме неоднакове застосування Касаційним господарським судом статті 16 ЦК України при визначенні питання щодо того, чи є "некоректне" зазначення позивачем способу захисту у справі безумовною підставою для відмови у позові по суті, враховуючи те, що у позовних заявах названих справ позивачем зазначено бажану редакцію договору, яку останній просить суд зобов`язати укласти відповідача.

Разом з тим, у справі №910/5738/19, що переглядається, апеляційним господарським судом встановлено, що позов (зокрема його прохальна частина) не містить проекту такого договору, умови якого мав би навести суд в своєму рішенні за результатами розгляду справи,  матеріали справи не містять проекту договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий газ, до листів від 19.09.2017  № 2021 та від 21.09.2017 №2061 позивачем не додано проекту вказаного договору, і саме в цьому полягає відмінність між цими двома справами.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України,  Верховний Суд -

УХВАЛИВ:

Справу №910/5738/19 за касаційною скаргою Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           І. Кушнір

Судді                                                                                                        К. Пільков 

                                                                                                                 Г. Мачульський