ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 квітня 2020 року           справа №360/5119/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі №360/5119/19 (головуючий І інстанції Свергун І.О., складене в повному обсязі 08 січня 2020 року в м.Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом Головного управління ДПС у Сумській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нексіс Торг» про стягнення податкової заборгованості та накладення арешту, -

                                                      УСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Головне управління ДПС у Сумській області (далі позивач, податковий орган) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариство з обмеженою відповідальністю «Нексіс Торг» (далі відповідач, ТОВ «Нексіс Торг»), в якому просило: стягнути з ТОВ «Нексіс Торг» за рахунок коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, за рахунок готівки, що належать платнику податків, податковий борг з податку на додану вартість в розмірі 126775,90 грн.; накласти арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться у банку платника податків, у разі якщо у такого платника відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу на суму 126775,90 грн.
Позов обґрунтовано тим, що за відповідачем утворився податковий борг з податку на додану вартість в сумі 126775,90 грн. Контролюючим органом сформовано податкову вимогу, яку було вручено платнику податків. Проте вжиті заходи не призвели до погашення податкового боргу.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Нексіс Торг» на користь Державного бюджету України в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість на загальну суму 126775,89 грн. за рахунок коштів платника з рахунків у банках, що його обслуговують, за рахунок готівки, що належить платнику податків. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду в частині  відмови у задоволенні позовних вимог. 
На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що звернення податкового органу до суду з вимогою про накладення арешту на кошти з підстав, передбачених п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, може здійснюватися без урахування норми п. 7.3 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.11.2011 № 1398. Вважає, що судом не враховано, що таке звернення може відбуватися не лише в день прийняття рішення про накладення адміністративного арешту на майно платника податків. Зазначає, що висновки суду про передчасність звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти та інші цінності є безпідставним.
Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Нексіс Торг» є юридичною особою, перебуває як платник податків за основним місцем обліку в ГУ ДПС у Луганській області, Сєвєродонецьке управління, ДПІ у м. Сєвєродонецьку, є платником податку на додану вартість, має відкриті рахунки в банківських установах (а.с. 7-9).
21.04.2019 відповідачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2019 року, де самостійно визначив податкові зобов`язання за звітний період у сумі 103023,00 грн. (а.с. 12).
22.05.2019 позивачем проведено перевірку ТОВ «Нексіс Торг», за результатами якої складено акт від 22.05.2019 № 2443/18-28-54-12/41827547. (а.с. 13-14).
На підставі Акту перевірки ГУ ДПС у Сумській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 18.07.2019 № 0052425412, яким збільшено податкове зобов`язання за основним платежем на 17992,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 4498,00 грн. (а.с. 15).
Відповідно до ст. 129 Податкового кодексу України відповідачу нарахована пеня в сумі 1262,89 грн.
З метою погашення податкового боргу позивачем на адресу ТОВ «Нексіс Торг» направлено податкову вимогу форми «Ю» від 14.05.2019 № 6320-17. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення кореспонденція повернута за закінченням терміну зберігання (а.с. 17-18).
Наявність податкового боргу у сумі 126775,89 підтверджується інтегрованою карткою платника податку ТОВ «Нексіс Торг».(а.с. 11).
Рішення суду в частині стягнення з відповідача податкового боргу не оскаржувалося.
Що стосується позовних вимог про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банку платника податків, у разі якщо у такого платника відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або не може бути джерелом погашення податкового боргу на суму 126775,90.
Відповідно до пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Підпунктом 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, на законодавчому рівні положеннями норм податкового законодавства розрізнені правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.
Незважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об`єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій, пов`язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв`язку з чим має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.
Частиною четвертою статті 5 КАС України визначено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Згідно підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
З огляду на правовий зміст та аналіз наведених норм матеріального права у їх взаємному зв`язку, суд вважає, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.
В даному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме або наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2, а також п. 94.6 статті 94 Податкового кодексу України та розділом III Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 14.07.2017 № 632 (далі - Порядок № 632), відповідно до яких арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин:
1) платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;  
2) фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;
3) платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;
4) відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих в установленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;
5) відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення-рішення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;
6) платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;
7) платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу;
8) платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).
За наявності однієї з наведених обставин керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.
Виходячи із приписів пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України та Порядку №632, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність у платника податкового боргу не є безумовною підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунку, який не є виключним та єдиним способом його погашення.
Винятковість адміністративного арешту законодавець чітко пов`язує із обставинами, визначеними пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, що виникли між платником податків та податковим органом, лише за умови дотримання цих норм можливе погашення податкового боргу шляхом реалізації положень підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.
За змістом пунктом 3 Розділу VII Порядку № 632 для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Підставою для звернення податкового органу до суду є саме вчинення цим органом усіх передбачених заходів по розшуку майна платника податку, які повинні підтверджуватись належними доказами (запитами до відповідних установ, виходами за фактичним місцем знаходження боржника та за місцем державної реєстрації тощо).
Відповідні обставини повинні бути підтверджені податковим органом під час судового розгляду.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 01.10.2019, справа № 825/2243/18. 
Як свідчать матеріали справи, в обґрунтування позовних вимог про накладення арешту на кошти відповідача, позивачем надана лише інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до якої у вказаних реєстрах відсутні відомості щодо ТОВ «Нексіс Торг», і, як наслідок, робить висновок про те, що у відповідача відсутнє майно, за рахунок якого може бути погашено податковий борг.
Будь-яких інших доказів того, що у ТОВ «Нексіс Торг» відсутнє рухоме майно, за рахунок якого може бути погашений податковий борг, або доказів того, що вартість такого майна менша, ніж сума податкового боргу (акти опису майна у податкову заставу, балансові звіти, акти виходів за фактичним місцем знаходження боржника та за місцем державної реєстрації тощо) позивачем надано не було, як і доказів надсилання податковим органом до державних установ відповідних запитів, з метою встановлення наявності або відсутності у власності відповідача транспортних засобів. Матеріали справи не містять доказів того, що позивачем здійснювалась перевірка платника податків з питань наявності активів, що можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу. Суд першої інстанції вірно зазначив, що накладення арешту на кошти на банківських рахунках відповідача без дотримання процедури погашення податкового боргу суттєво обмежить права платника податків як власника таких коштів та унеможливить здійснення відповідачем його діяльності.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі № 360/5119/19 залишити без змін.
Повне судове рішення складено 14 квітня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                         Л.В. Ястребова

Судді                                                                                                               Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                        І.Д. Компанієць