УХВАЛА

31 березня 2020 року 
Київ
справа №1.380.2019.001590
адміністративне провадження №К/9901/7128/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Олендера І.Я., 
суддів: Гончарової І.А., Пасічник С.С., 

перевіривши касаційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львівугілля» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2020 у справі №1.380.2019.001590 (857/11361/19) за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львівугілля» до Головного управління ДФС у Львівській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій, 

в с т а н о в и в:

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державне підприємство «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львівугілля» 10.03.2020, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулось з касаційною скаргу до Верховного Суду.  

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено наступне.

Так, пунктом 4 частини першої статті 330 КАС України визначено, що у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328  цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі  пункту 1  частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі  пункту 2  частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у  частинах другій  і  третій  статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

В свою чергу, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  частині першій  цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених  частинами другою  і  третьою  статті 353 цього Кодексу.

Втім, всупереч вказаним нормам процесуального закону, Державним підприємством «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львівугілля» не наведено підстав, зазначення яких, у відповідності до вимог статті 328 КАС України,  є обов`язковими у касаційній скарзі, що подається.  

Окрім того, Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не вправі переоцінювати докази у справі, а лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Цитування у касаційній скарзі обставин справи без жодного посилання на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, унеможливлює прийняття касаційної скарги та відкриття касаційного провадження, оскільки враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, Суд в подальшому буде позбавлений можливості надати оцінку рішенням судів попередніх інстанцій та вирішити справу по суті.

Частиною четвертою статті 330 КАС України обумовлено, що до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Проте, всупереч наведеній вимозі процесуального закону, позивачем до касаційної скарги не додано документ про сплату судового збору у визначеному законом розмірі.

В той же час Судом встановлено, що Державним підприємством «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львівугілля» до касаційної скарги долучено клопотання про відстрочення сплати судового збору по даній справі, яке мотивовано важим фінансовим становищем позивача та відсутністю на його рахунку грошових коштів необхідних для такої сплати.  

Надаючи оцінку доводам викладеним у вказаному клопотанні, Суд виходить з наступного.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81) : «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Згідно з статтею 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI умови за яких суд своєю ухвалою може відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від сплати такого на певний строк за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України, які кореспондуються з приписами частини першої та другої статті 8 Закону України «Про судовий збір»  від 08.07.2011 №3674-VI єдиною підставою для зменшення розміру належних для оплати судових витрат, звільнення від їх оплати, відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи.

При цьому, особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий/фінансовий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, з поданого скаржником клопотання про відстрочення сплати судового збору вбачається, що викладені в ньому обґрунтування та доводи не відповідають умовам визначених статтею 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI. До того ж, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що майновий/фінансовий стан Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львівугілля» перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі.

Як зазначено вище, статтею 330 КАС України  передбачено обов`язок особи, яка подає касаційну скаргу, щодо одночасного надання документа про сплату судового збору.

Таким чином, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону  стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку, що наведені позивачем у клопотанні обставини не є підставою для звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору у даній справі задоволенню не підлягає. 

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає  Закон України «Про судовий збір»  від 08.07.2011 №3674-VІ. 

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (в редакції, чинній на момент звернення до суду з касаційною скаргою) за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом -  квітень 2019 року) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01.01.2019 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1921,00грн.

Судом з`ясовано, що у позовній Державним підприємством «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львівугілля» було заявлено дві вимоги немайнового характеру (визнання  неправомірними дії відповідача щодо зарахування внесків на погашення податкового боргу за минулий період з 01.11.2017 по 01.03.2019, які згідно платіжних доручень призначались на сплату недоїмки із соціального внеску, а також в частині самостійної зміни призначення платежу, яке платник податку зазначив у платіжних документах та повторності застосування штрафних санкцій та пені; зобов`язання відповідача виконати коригування в інтегрованій картці позивача з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 01.11 2017 по 01.03.2019).

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (в редакції чинній на час подання позову) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою необхідно сплатити 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, сума судового збору, що підлягала сплаті позивачем при поданні позовної заяви складала: 1921,00грн х 2 = 3842,00грн. 

Таким чином, судовий збір, який скаржник повинен сплатити при поданні касаційної скарги становить: 3842,00грн х 200% = 7684,00грн. 

Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів УК у Печер. р-ні/Печерс., р-н/22030102., код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, Код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», Призначення платежу «код клієнта за ЄДРПОУ; судовий збір за позовом у справі №, Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)».

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, частиною першою якої передбачено залишення позовної заяви без руху із зазначенням її недоліків, способу та строку для їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, встановивши строк, протягом якого скаржник має усунути вказані недоліки та надати суду касаційної інстанції документ про сплату судового збору та навести підстави касаційного оскарження судових рішень у даній справі, зазначення яких є обов`язковим при поданні касаційної скарги у відповідності до вимог статті 328 КАС України.  

Керуючись статтями 169, 248, 327, 329, 332, 359 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львівугілля» про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі №1.380.2019.001590 (857/11361/19).

Касаційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львівугілля» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2020 у справі №1.380.2019.001590 (857/11361/19) за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львівугілля» до Головного управління ДФС у Львівській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій - залишити без руху.

Встановити особі, що подала касаційну скаргу, десятиденний строк для усунення виявлених недоліків касаційної скарги з дня отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

............................
І.Я. Олендер
І.А. Гончарова
С.С. Пасічник
Судді Верховного Суду