Ухвала
 
27 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 755/15720/19
провадження № 61-7234ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства «Ідея Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору № Z06.179.74160 від 15 вересня 2017 року.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 15 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Z06.179.74160, за умов якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 30 050,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами. Банк надав кредит строком на 36 місяців. Згідно з пункту 1.3 кредитного договору сплачується річна змінювана процентна ставка у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49%. Змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом з маржою банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,9900%. Кінцевим терміном повернення кредиту є 15 вересня 2020 року. Вважала, що при укладенні договору були порушені її права як споживача.

 
Працівники банку з умовами кредитування належним чином не ознайомлювали, оформлення договору проходило півгодини, після чого було вручено кредитний договір, який вона не читаючи через дрібний шрифт підписала, сподіваючись на добросовісність працівника банку.
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що чинним законодавством України банку надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування», а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору в цій частині недійсним. Разом з тим, позивач при укладенні кредитного договору ознайомилась з його умовами та погодилась на його укладення. Окрім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору позичальник мала можливість скористатися своїм правом, визначеним частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору), відповідно до якого споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте вона таких дій не вчинила. Натомість позивач підписала договір, отримала кредитні кошти та вносила кошти на погашення боргу, тобто договір сторонами виконувався.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року скасовано в частині стягнення коштів за нарахування комісії за пунктом 1.11 кредитного договору № Z06.179.74160 від 15 вересня 2017 року та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано недійсним пункт 1.11 кредитного договору № Z06.179.74160 від 15 вересня 2017 року, зобов`язано АТ «Ідея Банк» повернути ОСОБА_1 все отримане за пунктом 1.11 кредитного договору № Z06.179.74160 від 15 вересня 2017 року в якості комісії за обслуговування кредиту.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що умова пункту 1.11 кредитного договору про щомісячну сплату коштів за обслуговування кредиту не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а тому підлягає визнанню недійсною.

 
16 квітня 2020 року Трофімова Л. А., яка діє від імені АТ «Ідея Банк», за допомогою засобів поштового зв`язку звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду на постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року в указаній вище справі.
 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року було отримано лише 23 березня 2020 року, на підтвердження надано докази.
 
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Київського апеляційного суду прийнято 19 лютого 2020 року, повний текст складено 28 лютого 2020 року та оприлюднено 16 березня 2020 року.
 
Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
 
Крім того, відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності.
 
Враховуючи викладене, заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу, а саме зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389  ЦПК України підстави (підстав), вказати за наявності адресу електронної пошти АТ «Ідея Банк» або зазначити про її відсутність, надіслати, підписану заявником, уточнену касаційну скаргу на адресу Верховного Суду з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення цих недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання акціонерного товариства «Ідея Банк»  про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
 
Поновити акціонерному товариству «Ідея Банк» строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Ідея Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк - десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя 	А. І. Грушицький