ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року	Львів	Справа № 300/1032/19 пров. № А/857/3772/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Обрізка І.М., Іщук Л.П.,  
з участю секретаря судових засідань                                                      Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі за його позовом до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

суддя у І інстанції                                                            Панікар І.В., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту судового рішення                     27 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі - Картка відмови) від 17 квітня 2019 року №UA206060/2019/00689 Івано-Франківської митниці ДФС (далі - Митниця) та рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Рішення) № UA206060/2019/000623/2 від 17 квітня 2019 року відповідача, яким було визначено митну вартість імпортованого ним автомобіля за резервним методом у розмірі 14700 євро.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі № 300/1032/19 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач не надав належних документів на підтвердження митної вартості товару, то відповідач правомірно відповідно до вимог чинного законодавства для визначення такої використав періодичний довідник «SuperSCHWACKE» і здійснив визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу із застосуванням резервного методу визначення митної вартості. 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовував тим, що надав всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості свого транспортного засобу. Підстав для витребування додаткових документів у Митниці не було. Відповідачем не вказано конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також не обґрунтовано необхідність перевірки спірних відомостей та не зазначено документи, які можуть усунути сумніви у їх достовірності.
Визначаючи вартість товару за другорядним методом, митний орган не навів жодних розрахунків визначеної ним митної вартості та не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі та які складові вплинули на формування зазначеної вартості. 
У відзиві на апеляційну скаргу Митниця просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. Наполягає на правомірності проведеного коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля, а також звертає увагу апеляційного суду на те, що декларант фактично погодився із Рішенням Митниці від 17 квітня 2019 року № UА206060/2019/000623/2, подав і оформив митну декларацію № UА206060/2019/403710 від 17 квітня 2019 року, заявивши самостійно вартість імпортованого транспортного засобу у сумі 14700,00 євро за резервним методом.
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у Республіці Польща придбав вживаний автомобіль марки Mercedes-Benz, модель Sprinter, тип двигуна-дизель, об`єм двигуна 2987 см3, номер кузова - НОМЕР_1 , 2014 року виготовлення.
09 квітня 2019 року декларант позивача ПП «Пролісок» подав відповідачу митну декларацію № UA206060/2019/403506 на імпортований на територію України автомобіль, у якій його митну вартість було заявлено у розмірі 7500 євро, визначену  за резервним методом.
До вказаної митної декларації декларантом було долучено: 
рахунок-фактуру (інвойс) № 1/S/04/2019 від 01 квітня 2019 року; 
акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу за № UА305060/2019/003925 від 05 квітня 2019 року; 
свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 01 квітня 2019 року;  
документ, що містить довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними оцінюваним товар SCHWACKENET.DE 005625/2968688 від 08 квітня 2019 року; 
копію митної декларації країни відправлення № MRN19PL402010E0368875 від 01 квітня 2019 року; 
сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного ТЗ № UA 009.93917-19 від 06 квітня 2019 року; 
паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України;
паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України;
інші некласифіковані документи.
За наслідками опрацювання отриманих документів відповідач дійшов висновку, що визначена декларантом    митна вартість вказаного автомобіля занижена у зв`язку із спрацюванням системи ризиків АСАУР.
17 квітня 2019 року Митниця за наслідками розгляду поданої митної декларації № UA206060/2019/403506 та доданих до неї документів відмовила у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю, оформивши Картку відмови від 17 квітня 2019 року № UA206060/2019/00689, та здійснила коригування митної вартості транспортного засобу, винісши Рішення № UA206060/2019/000623/2 від 17 квітня 2019 року, яким визначила його митну вартість за резервним методом у розмірі 14700 євро. 
Відтак, 17 квітня 2019 року декларантом позивача була подана нова митна декларація № UA206060/2019/403710, за якою було проведено митне оформлення вказаного транспортного засобу у вільний обіг за резервним методом визначення митної вартості у сумі 14700 євро зі сплатою відповідних митних платежів.
Після цього ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом про визнання протиправними та скасування Картки відмови № UA206060/2019/00689 та Рішення № UA206060/2019/000623/2 Митниці від 17 квітня 2019 року, вважаючи їх незаконними.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Приписами частини 7 статті 55 Митного кодексу України (далі - МК) передбачено, що у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Частиною 2 статті 263 МК встановлено, що у разі відмови у прийнятті  митної декларації або в митному оформленні товарів,  у тому числі у зв`язку з прийняттям органом доходів і зборів рішення про коригування митної вартості товарів нова митна декларація подається органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення товарів, не пізніше 10 робочих днів з дати такої відмови, якщо товари протягом зазначеного часу не розміщено на складі тимчасового зберігання чи на складі органу доходів і зборів.
Відповідно до глави 2 розділу ІІ «Заповнення граф митних декларацій» Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 651, Графа 43 «Метод визначення вартості» заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів. У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався. У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.
Таким чином, у разі незгоди імпортера з митною вартістю, що визначена контролюючим органом, регламентований законодавством алгоритм дій імпортера (декларанта) передбачає подання нової митної декларації, в якій зазначаються:
1) сума митних платежів, обчислена згідно з митною вартістю, визначеною декларантом; 
2) сума платежів, обчислена згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом. 
На різницю між зазначеними сумами декларант надає гарантії, зокрема шляхом забезпечення сплати різниці між самостійно визначеною сумою митних платежів та сумою митних платежів, що нарахована митним органом.
Нараховані у графі 47, а також у графі В «Подробиці розрахунків» митні платежі позначаються відповідним кодом розрахунку відповідно до Класифікатора способів розрахунків, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року № 1011. 
Сплачені декларантом митні платежі (виходячи з митної вартості, визначеної декларантом) показуються з кодами розрахунку « 01» (безготівкова форма сплати), « 02» (готівкова форма сплати), « 15», « 72», « 91» або « 92».
Відповідно до матеріалів справи, декларантом 17 квітня 2019 року було подано нову митну декларацію № UA206060/2019/403710, у графі 43 якої проставлено « 6» - тобто визначений декларантом метод митної вартості за резервним методом. У графі 45 «Коригування» зазначено 444080,15.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, вказане свідчить про самостійне визначення декларантом митної вартості імпортованого транспортного засобу з урахування рішення про коригування митної вартості митного органу.
При цьому змісту позовних вимог свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 не згоден із митною вартістю, яка визначена митним органом у спірному Рішенні. 
Разом із тим, позивач мав право скористатись правом випущення товару у вільний обіг на умовах, визначених частиною 7 статті 55 МК (сплати самостійно нарахованих митних платежів та різниці між ними і митними платежами, нарахованими митним органом), однак не зробив цього, фактично погодившись із митною вартістю, визначеною митним органом.
Апеляційний суд наголошує на тому, що до предмету доказування у цій категорії справ належать як обставини заповнення митної декларації, яку подано до митного оформлення, так і обставини щодо подання нової митної декларації - у випадку прийняття митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості. Дослідження відомостей з відповідних граф митних декларацій є необхідним для правильного висновку про те, погодився декларант  із скоригованою митним органом митною вартістю, що має значення для вирішення питання про наявність на час розгляду справи між сторонами правового спору із цього питання. 
При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що якщо декларант погодився із визначеною митним органом митною вартістю товару, то спір між сторонами фактично вичерпано і підстав для скасування рішень Митниці, якими було здійснено коригування  митної вартості спірного транспортного засобу немає. 
В силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційним судом при вирішенні даного публічно-правового спору враховується аналогічна правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 30 жовтня 2018 року у справа № 816/2396/17.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі № 300/1032/19 - без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Л. П. Іщук  	
Постанова у повному обсязі складена 14 травня 2020 року.