Номер провадження: 22-ц/813/1658/20 
Номер справи місцевого суду: 521/4231/18
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 27

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2020 року                                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -         

ВСТАНОВИВ

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді першої інстанції. 
14 березня 2018 року ОСОБА_2  представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23.06.2008 року у розмірі 228 541,63 грн. станом на 28.02.2018 року та судові витрати у розмірі 3428,12 гривень. В обгрунтування позовної заяви зазначав, що відповідно до укладеного договору від 23.06.2008 року ОСОБА_1  отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем не було надано своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, та у зв`язку із зазначеними порушеннями станом на 28.02.2018 року відповідач має заборгованість – 236 545,96 гривень, яка складається з наступного: 10609,76 грн. – заборгованість за кредитом, 221 836,20 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4100,00 грн. – заборгованість за пенею та комісією. В зв`язку з тим, що рішенням Третейського  суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 30.05.2015 року з відповідача було стягнуто на користь позивача грошові кошти в розмірі 20581,63 грн (10609,76 грн. – заборгованість за кредитом, 8353,70 – заборгованість за процентами за користування кредитом, 400 грн – заборгованість за пенею, 250 грн та 968,17 – штраф). Так, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 228541,63 грн (т.1, а.с.3-6). 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року було вирішено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити (т.1, а.с.178-180). 

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді апеляційної інстанції. 
28 вересня 2018 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року. В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що як вказав позивач у відповіді на відзив, строк дії картки – до останнього дня 03.2009 року, заява позивача про те, що картка недноразово перевипускалася та отримання відповідачем карток є безпідставним, адже в матерілах справи є довідка про отримання ОСОБА_1 карток згідно кредитного договору від 11.06.2011 року, проте в матеріалах справи немає ніякого підтвердження отримання відповідачем вказаних карток та підпису про отримання карток, банком не було надано до суду, тому апелянт вважає, що останнім днем подачі позовної заяви за основним зобов`язанням є 31 березня 2012 року, у зв`язку з чим, має місце сплив строку позовної давності. Також апелянт зазначає, що фактично банк продовжував нараховувати відповідачці відсотки за користування кредитом, строк дії якого сплинув та штрафні санкції, не пролонгувавши кредит у встановленому законом порядку, не перераховуючи кредитні кошти за начебто пролонгованим договором та не видавши позичальнику нову кредитну картку, адже позивачем не було надано до суду доказів видачі позичальнику нової банківської картки, не надано бухгалтерської документації, що підтверджує факт перерахунку коштів на рахунок позичальника після спливу строку кредитного договору від 23.06.2008 року. У зв`язку з чим, апелянт просить суд оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити (т.1, а.с.230-232). 
Ухвалою від 18.12.2018 року судді Апеляційного суду Одеської області Комлевої О.С. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (т.2, а.с.1-2). 
В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою судді Одеського апеляційного суду Дрішлюка А.І. від 01.02.2019 року справа була прийнята до провадження, а ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.05.2019 року справа була призначена до розгляду.
27.04.2019 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначила, що кредитна картка відповідача пере випускалася та строк дії останньої картки липень 2016 року. Відповідно до виписок з рахунку відповідача, остання користувалася карткою до 2018 року. Крім того, представник зауважила, що відповідачка проводила погашення відсотків, про які сторони домовилися регулярно, чим додатково підтвердила свою згоду на умови кредитування навіть 
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам. 
Сторонив судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Позиція апеляційного суду по справі.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами в процесі розгляду справи 23.06.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць (36% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. Номер картки - НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 15). Вказане підтверджується наявною в матеріалах справи анкетою-заявою, яка була підписана відповідачкою.
Відповідно до наданого разом з позовом розрахунку заборгованості за вказаним договором відповідач періодично здійснювала оплату заборгованості. Останній платіж здійснений 28.02.2014 року на суму 450 грн (т. 1, а.с. 9-13).
Рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 30.03.2015 року з Відповідача -  ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було стягнуто заборгованість у розмірі 20581,63 грн., з яких: - 10609,76 грн. - заборгованість за кредитом; - 8353,70 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 250,00 грн. – штраф (фіксована частина); - 968,17 грн. - штраф (процентна складова) (т. 1, а.с. 8). 
На виконання вказаного рішення було відкрито виконавче провадження № 50823761 (т. 1, а.с. 44). В матеріалах справи наявна квитанція № ПН1935 від 02.03.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила грошові кошти в сумі 23482,75 грн, призначення платежу на виконання ВП № 50823761 (т. 1, а.с. 45). 
Отже, відповідач погасила заборгованість за тілом кредиту - 10609,76 грн, процентам - 8353,70 грн та ін. по кредитному договору від 23.06.2008 року.
З позовом про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені та ін. в розмірі 228541,63 грн Банк звернувся до суду 14.03.2018 року (т. 1, а.с. 3). 
За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Абзац 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року, справа № 444/9519/12.
Відповідно до п. 5.4 Умов та Правил надання банківських послуг строк погашення відсотків по кредиту відбувається помісячно за попередній місяць, строк повернення кредиту – не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (т. 1, а.с. 22). Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки, яка підписана відповідачкою, встановлений розмір щомісячних платежів в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості (т. 1, а.с. 16). Отже, сторони домовились щодо порядку та строків сплати простроченої заборгованості.
Як було вище зазначено, Банк звернувся до Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» щодо стягнення заборгованості з відповідача та рішенням від 30.03.2015 року з Відповідача - ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було стягнуто заборгованість у розмірі 20581,63 грн., в тому числі 10609,76 грн - заборгованість за кредитом, 8353,70 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 400,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; - 250,00 грн – штраф (фіксована частина); - 968,17 грн - штраф (процентна складова) (т. 1, а.с. 8).
Отже, позивач, скористався наданим йому правом та звернувся до третейського суду щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, що виключає подальше нарахування відсотків на залишок заборгованості.
Щодо звернення стягнення на відсотки та інші стягнення (штраф, пеня) в межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. За п. 1 ч. 1 цієї статті позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Якщо договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається післяневиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (Велика палата Верховного Суду, постанова від 28.03.2018 року, справа № 444/9519/12).
Як було вище зазначено відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки, яка підписана відповідачкою, встановлений розмір щомісячних платежів в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості (т. 1, а.с. 16). Тобто, сторони домовилися, що розмір щомісячного платежу за кредитом може дорівнювати розміру заборгованості. Відповідно до наданого розрахунку, нарахування відсотків здійснювалось щомісячно на суму простроченого відповідачем платежу, що відповідає загальному розміру заборгованості.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку останній платіж на погашення заборгованості був здійснений відповідачем 28.02.2014 року на суму 450 грн (т. 1, а.с. 9-13). З позовом про стягнення заборгованості по відсоткам позивач звернувся до суду 14.03.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. 
Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Вимог в порядку 625 ЦК України позивач до суду не заявляв. 
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції не в повному обсязі встановив всі обставини, які мають значення для справи та не вірно застосував норми матеріального права, апеляційний суд, на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду                                        А.І. Дрішлюк

       М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

24.04.2020 року                                                                 м. Одеса