ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 квітня 2020 року           справа №200/12520/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г.,    Гаврищук Т.Г., Геращенка І.В., розглянувши у  порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі № 200/12520/19-а (головуючий суддя І інстанції – Олішевська В.В.), складене у повному обсязі 27 січня 2020 року у м. Слов`янську Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                        ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області визнання протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо неправильного обчислення ОСОБА_1 середньої заробітної плати для призначення щомісячної страхової виплати, зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок середньомісячної заробітної плати для призначення щомісячної страхової виплати, відповідно до п. 16 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266 “Про обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат на загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням”, виключивши з розрахунку період 02.10.2017 року та 01.01.2018 року, зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячних страхових виплат починаючи з 12 липня 2019 року відповідно до положень частини 1 статті 1197 ЦК України з урахуванням перерахованої середньомісячної заробітної плати та з урахуванням сум, отриманих у зазначений період (а.с. 6-11).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.  Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області виключити із розрахункового періоду для обчислення середньомісячної заробітної плати для призначення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 жовтень 2017 року та січень 2018 року. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області здійснити перерахунок щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 12 липня 2019 року з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 118-123).
Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить суд скасувати рішення  суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що урахуванням даних Державного реєстру застрахованих осіб та довідки про заробітну плату, наданої ДП «ВК «Краснолиманська», згідно яких в жовтні 2017 року та у січні 2018 року без поважної причини залишилися не відпрацьованими по 1 календарному дню місяця, відповідачем на підставі п. 14 Постанови КМУ № 1266  жовтень 2017 року та січень 2018 року не були виключені із розрахункового періоду для обчислення середньомісячної заробітної плати для призначення позивачу щомісячної страхової виплати. Вважає, що суд першої інстанції не врахував зазначені доводи відповідача та безпідставно задовольнив позовні вимоги  (а.с. 130-134).
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. 
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серія НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 14-15).
Позивач у період з 15.10.2015 року по 08.02.2018 року працював у Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» на посаді прохідника підземного з повним робочим днем шахті (а.с. 16).
Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.05.2019 року, професійне захворювання ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме: шахта «Росія», ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська»: вплив шкідливого фактору – фізичне навантаження, пил (а.с. 17-19).
Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААБ № 062907 ОСОБА_1 з 12.07.2019 року встановлено 65% ступеню втрати працездатності та ІІІ група інвалідності безстроково (а.с. 20).
У зв`язку зі зверненням позивача до Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про призначення страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням (а.с. 57), постановою Покровського відділення УВД ФСС України в Донецькій області від 26 листопада 2019 року № 0527/7538/7538/3 «Про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати» призначено потерпілому ОСОБА_1 щомісячну грошову виплату в розмірі 7091,06 грн., виплати провадити з 12 липня 2019 року безстроково (а.с. 25).
17 вересня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо розрахунку середньої заробітної плати для призначення щомісячної страхової виплат, відповідно до якого просив надати довідку про середньомісячну заробітну плату, яка враховувалась при призначенні щомісячної страхової виплати, а також надіслати розрахунок середньомісячного заробітку  для призначення щомісячної страхової виплати та на підставі яких законів та нормативно – правових актів був зроблений розрахунок (а.с. 26).
Листом від 24.09.2019 року № 03-11/2444 Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України повідомило позивача про те, що професійне захворювання встановлене 23.05.2019 року, про що складено акт за формою П-4. В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання вказана професія, з якою пов`язане професійне захворювання, прохідник, за якою ОСОБА_1 працював з 15.10.2015 року по 08.02.2018 року. Розрахунковим періодом для обчислення середньомісячної заробітної плати є період з лютого 2017 року по січень 2018 року. Висновком з акта огляду МСЕК від 16.07.2019 року № 086245 ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності та сукупно 65% стійкої втрати професійної працездатності з 12.07.2019 року з повторним оглядом безстроково. Середньомісячна заробітна плата для призначення ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати була обчислена Покровським відділенням за розрахунковий період з лютого 2017 року по січень 2018 року, відповідно до п. 14 Постанови КМУ № 1266 із використанням даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування. Із розрахункового періоду були виключені місяці, в яких позивач не працював з поважної причини у зв`язку з тимчасовою не працездатністю: вересень 2017 року, листопад 2017 року. Середньомісячна заробітна плата перед настанням страхового випадку склала 10909,33 грн. Постановою від 26 липня 2019 року ОСОБА_1 призначена щомісячна страхова виплата в розмірі 7091,06 грн. з 12 липня 2019 року безстроково (а.с. 22-23).
Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо не виключення із розрахункового періоду жовтня 2017 року та січня 2018 року для обчислення середньомісячної заробітної плати для призначення позивачу щомісячної страхової виплати на підставі п. 14 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26.09.2001 р.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позивачу за 01 жовтня 2017 року та 01 січня 2018 року не нараховувалась заробітна плата з поважних причин, а саме у зв`язку з тим, що позивач у вказані дні був вихідний, що підтверджується табелем обліку робочого часу, а тому відповідач повинен був при розрахунку середньомісячної заробітної плати виключити з розрахункового періоду жовтень 2017 року та січень 2018 року. 
В частині відмови у задоволені решти позовних вимог постанова суду першої інстанції сторонами по справі не оскаржується.
Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України,  Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV (далі - Закон № 1105-ХIV), Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26.09.2001 р. (далі - Порядок №1266).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до статті 36 Закону № 1105-ХIV, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Страхові виплати складаються зокрема із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата).
Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 35 Закону № 1105-XIV усі особи, перелічені у частині першій цієї статті, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків.
Згідно ч. 1 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Максимальний розмір щомісячної страхової виплати не повинен перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Максимальний розмір щомісячної страхової виплати після проведеного перерахування відповідно до частини другої статті 37 цього Закону не повинен перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Мінімальний розмір призначеної щомісячної страхової виплати потерпілому у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути меншим за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб.
Частинами 9, 10 статті 42 Закону №  1105 визначено, що середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв`язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Під час обчислення середньомісячного заробітку враховуються всі види виплат, на які нараховувалися страхові внески.
Пунктом 11 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26.09.2001 р. (далі - Порядок №1266) встановлено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку.
Згідно п. 12 Порядку №1266 якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку або страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата визначається виходячи з тарифної ставки (посадового окладу) або її частини, встановленої на день настання права на страхову виплату. У разі коли тарифна ставка (посадовий оклад) не встановлена та відповідні дані відсутні, розрахунок проводиться виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (або її частини), встановленого законом на день настання права на страхову виплату.
Пунктом 13 Порядку № 1266 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється за тією професією (посадою, розрядом, роботою) на підприємстві (в цеху, на дільниці, ділянці), за якою застрахована особа працювала до моменту ушкодження здоров`я і за якою медико-соціальною експертною комісією їй встановлено стійку втрату професійної працездатності.
Згідно п. 14 Порядку № 1266 у разі коли у розрахунковому періоді є місяць (місяці), в якому повністю відсутня заробітна плата у зв`язку з: поважною причиною, - такий місяць (місяці) виключається з розрахункового періоду, тобто сума коефіцієнтів за розрахунковий період ділиться на 11 (або на меншу кількість) місяців; причиною, не віднесеною цим Порядком до поважної, - такий місяць не виключається з розрахункового періоду, тобто сума коефіцієнтів за розрахунковий період ділиться на 12 або на кількість місяців у конкретному розрахунковому періоді.
Як вбачається з матеріалів справи, із розрахункового періоду відповідачем були виключені місяці, в яких позивач не працював з поважної причини у з зв`язку з тимчасовою непрацездатністю: вересень 2017 року та  листопад 2017 року.
В той же час, відповідачем не виключено із розрахункового періоду жовтень 2017 року та січень 2018 року у зв`язку з тим, що позивачем без поважних причин залишилися  не відпрацьованими по 1 календарному дню в місяцях.
Згідно довідки ДП “Вугільна компанія “Краснолиманська” про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно – правовим договором) ОСОБА_1 для розрахунку виплат на загальнообов`язкове державне соціальним страхуванням № 2511 від 26.11.2019 року визначено кількість календарних днів у розрахунковому періоді, за винятком календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин : лютий 2017 року – 23 дні, березень 2017 року – 16 днів, квітень 2017 року  - 29 днів, травень 2017 року – 26 днів, червень 2017 року – 30 днів, липень 2017 року – 31 день, серпень 2019 року -25 днів, вересень – 0 днів, жовтень 2017 року – 1 день, листопад – 0 днів, грудень 2017 року – 31 день, січень 2018 року – 1 день (а.с. 94).
Згідно табелю обліку робочого часу № НОМЕР_3 ОСОБА_2 у графі вихід за 01 жовтня 2017 року та 01 січня 2018 року значиться “ВД – вихідний день” (а.с. 95-98).
Враховуючи те, що позивачу за 01 жовтня 2017 року та 01 січня 2018 року не нараховувалась заробітна плата з поважних причин, а саме у зв`язку з тим, що позивач у вказані дні був вихідний, що підтверджується табелем обліку робочого часу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при розрахунку середньомісячної заробітної плати відповідачу необхідно виключити з розрахункового періоду жовтень 2017 року та січень 2018 року.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язати відповідача здійснити перерахунок щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 12 липня 2019 року з урахуванням вищенаведених висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-                                                 
                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі № 200/12520/19-а – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, але не менше строку дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).
Повне судове рішення складено 08 квітня 2020 року.
      
           Судді                                                                                                  Т.Г.Арабей 

                                                                                                              Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                                   І.В. Геращенко