УХВАЛА
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-7645/10
провадження № 61-31113св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач),                     Краснощокова Є. В., Русинчука М.М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Одеська міська рада,
особа, яка подає касаційну скаргу, - ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Варикаші О. Д., Станкевича В. А., Бабія А. П.,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                     ОСОБА_2 , Одеської міської ради, у якому просила суд зобов`язати                    ОСОБА_2 не перешкоджати їй у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на зазначену квартиру.   
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі укладеного 14 лютого                2010 року між нею та КП ЖКС «Хмельницький» договору № 44 вона користується згаданим житловим приміщенням. 
Ця квартира була знята з балансу житлового фонду району, як колишня однокімнатна квартира, та надана їй у користування як підсобне приміщення. З метою поліпшення житлових умов своєї сім`ї, вона здійснила реконструкцію вказаного підсобного приміщення під житлову кімнату.
Посилаючись на те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні та володінні реконструйованим нею приміщенням, у якому проживає її сім`я, просила позов задовольнити.
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 жовтня                  2010 року у складі судді Буран О. М. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні ОСОБА_1 житловим приміщенням, що розташоване  за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано право власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .
Встановивши, що підсобне приміщення було надано у користування позивачці, в якому вона за свій рахунок та власними силами здійснила реконструкцію, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що дії відповідача є протиправними. Крім того, суд, за встановлених обставин,  вважав  можливим визнати за позивачем право власності на житлове приміщення та зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні вказаним житловим приміщенням.  
Рішенням апеляційного суду  Одеської області від 31 жовтня 2016 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 жовтня                2010 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд виходив із відсутності підстав для визнання за позивачем права власності на спірний об`єкт нерухомості та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні ним, оскільки зазначений об`єкт є самочинним будівництвом.
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_3 , яка не приймала участі у розгляді справи, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання про закриття апеляційного провадження.
Касаційна скарга мотивована тим, що з серпня 2015 року вона є власником спірної квартири, проте апеляційний суд не залучив її до участі у справі, а тому рішення апеляційного суду є незаконним.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні квартирою та визнання права власності на квартиру.
Витребувано з Малиновського районного суду м. Одеси зазначену справу.
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного        суду в складі Верховного Суду на підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суди встановили, що квартира АДРЕСА_1 була знята з балансу житлового фонду району, як колишня однокімнатна квартира, загальною площею 30,00 кв. м та надана в користування                ОСОБА_1 як підсобне приміщення.
З метою поліпшення своїх житлових умов позивачка самочинно на власні кошти провела реконструкцію підсобного приміщення, облаштувавши його під житлову квартиру.
На ім`я позивачки відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 для оплати комунальних послуг. Суміжні власники квартир у будинку АДРЕСА_3 надали письмову згоду на проведення реконструкції підсобного приміщення під квартиру.  
Також установлено, що з моменту проведення реконструкції в квартирі проживає ОСОБА_4 , який має родинні стосунки з позивачкою. Вважаючи це приміщення своїм, чинить перешкоди в користуванні та володінні, реконструйованою нею квартирою.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю з огляду на таке.
Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.
Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно щодо якого виник спір, зокрема після ухвалення судом першої інстанції рішення, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення. 
Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від    07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19),            не знайшовши підстав для відступлення від висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 13 березня 2017 року № 6-1783цс16 та від 06 вересня 2017 року № 6-1099цс17.
Разом із тим, колегія суддів, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_3 вважає, що судовим рішенням апеляційної інстанції не вирішувалось питання про її права, свободи, інтереси або обов`язки з огляду на наступне.
Апеляційний суд під час розгляду справи встановив, що з метою поліпшення своїх житлових умов, ОСОБА_1 самочинно реконструйовано підсобне приміщення під житлову квартиру шляхом самочинного будівництва одноповерхової квартири на місті нежилого приміщення, на яку позивачка просить визнати право власності в судовому порядку та зобов`язати відповідача  ОСОБА_2 не перешкоджати їй в володінні, користуванні та розпорядженні нею.
Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). 
За таких обставин, рішення апеляційного суду про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову не вирішує питання про права та обов`язки                             ОСОБА_3 , яка не брала участі у цій справі.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Ураховуючи те, що рішення апеляційного суду Одеської області                              від 31 жовтня 2016 року не вирішує питання про права та обов`язки                    ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, тому касаційне провадження за її касаційною скаргою підлягає закриттю.
Керуючись статтями 389, 396 та 402 - 404 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_3 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні квартирою та визнання права власності на квартиру закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат  	
 	 	
Судді:	Н. О. Антоненко     В. І. Журавель  	
 	 	
 	Є. В. Краснощоков  	
 	  М. М. Русинчук