ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4738/20 Справа № 216/3590/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Чубіна А.В.
сторони справи :
позивач -  ОСОБА_1  
відповідач- Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження  цивільну справу за  апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2019 року, ухваленого суддею Бутенко М.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),- 

ВСТАНОВИВ :

У липні 2018 року позивач,  ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтовуння позову зазначила, що вона є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та 12.08.2014 нею було укладено з Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (раніше - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») угоду №SАMDNWFC00007844991 про відкриття та обслуговування карткового рахунку НОМЕР_2 (картка «Золота картка для виплат»), а також 26.01.2017 позивачем укладено з АТ КБ «ПриватБанк» угоду №SАMDNWFC00032646183 про відкриття та обслуговування карткового рахунку № НОМЕР_3 (картка «Універсальна») на якій станом на 22.09.2017 було встановлено кредитний ліміт 3000,00 грн. 
23.09.2017 приблизно у період з 17 год. 30 хв., невідомі їй особи невідомим шляхом, з використанням банківської системи АТ КБ «ПриватБанк», провели безготівкові операції (транзакції) у валюті карток, з врахуванням комісії банку, кошти на які списувалися з належних їй карткових рахунків в АТ КБ «ПриватБанк».
На вказані операції вона доручення чи згоди не надавала та таке відбулося поза волею позивача.
Приблизно о 17 год. 23 хв. на її «фінансовий» номер засобу зв`язку НОМЕР_4 надійшов дзвінок з телефону НОМЕР_5 . Так як вона є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», їй було відомо, що схожі номери використовуються для підтвердження транзакції та ідентифікації користувача. Однак, оскільки вона не здійснювала будь-якого платежу, тому, коли почула: «для підтвердження входу у «ПРИВАТ 24», натисніть «1», відхилила вказаний дзвінок та відразу, о 17 год. 25 хв. зателефонувала за телефоном сервісного центру АТ КБ «ПриватБанк» 3700. 
Проте, оператор повідомив їй, що жодних підозрілих операцій на її рахунках не відбувається і ймовірно просто помилилися номером.
Згодом, приблизно о 18 год. 30 хв. вона вирішила скористатися інтернет-банком АТ КБ «ПриватБанк» - «ПРИВАТ 24» для поповнення рахунку, проте не могла тривалий час здійснити вхід. Коли їй вдалося отримати доступ, виявилося, що на її карткових рахунках відсутні особисті грошові кошти, збільшено кредитний ліміт та перераховано кредитні кошти. 
До того ж, як виявилося 23.09.2017 о 17 год. 24 хв. їй надходило SMS-повідомлення з паролем (як раз після цього вона телефонувала до сервісного центру АТ КБ «ПриватБанк» 3700), також 23.09.2017 о 17 год. 51 хв. їй повторно надходило SMS-повідомлення з паролем для підтвердження входу.
Як вбачається з виписки по картці/рахунку НОМЕР_3 від 28.09.2017 за №4KPVL0GES85T9EV2 та виписки по картці/рахунку НОМЕР_3 від 19.06.2018 за №7T39J87VVI14SCVE, виданих АТ КБ «ПриватБанк», 23.09.2018 невідомими особами було збільшено кредитний ліміт до 8 000 грн. та здійснено дві безготівкові операції (транзакції): перекази з вказаної картки на іншу належну позивачу картку за № НОМЕР_6 на суму 2 860, 00 грн. (сума у валюті картки) та на суму 5 121, 61 грн. (сума у валюті картки).
У подальшому залишок особистих грошових коштів на належній позивачу картці № НОМЕР_6 у сумі 1907, 78 грн. та грошові кошти у сумі 7636, 22 грн. (сума без врахування суми комісій АТ КБ «ПриватБанк», перераховані з картки № НОМЕР_3 ), 23.09.2017 було списано з належної позивачу картки, шляхом здійснення переказу на ім`я ОСОБА_2 про що свідчить копія виписки по картці/рахунку НОМЕР_7 і додатковим рахункам договору за період 01.09.2017-28.09.2017 від 28.09.2017 за №R8MOT17HBRC7I37M видана АТ КБ «ПриватБанк».
Як вбачається з виписки по картці/рахунку НОМЕР_3 від 19.06.2018 за №7T39J87VVI14SCVE станом на 19.06.2018 нараховано заборгованість у розмірі 14 309, 04 грн. у тому числі пеня, відсотки за використання кредитного ліміту.
При цьому, звертає увагу, що SMS-повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» про збільшення кредитного ліміту було надіслано на її фінансовий номер телефону лише 24.09.2017.
Коли позивач виявила ситуацію, що склалася, вона відразу зателефонувала до сервісного центру АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за коротким номер 3700 та повідомила про дані обставини. При цьому, позивач платіжні картки не втрачала, іншим особам не передавала, сумлінно виконувала умови щодо зберігання та використання будь-якої інформації про рахунки, картки, контрольну інформацію клієнта банку, ідентифікатори користувача, PIN-коди, паролі системи «Приват24» та інших даних, які б дали змогу ініціювати платіжні операції чи іншим чином сприяти їх незаконному використанню.
23.09.2017 комп`ютер у час, коли відбувалося списання коштів позивач не вмикала, що підтверджується скрін-шотом Серверу статистики за період з 22.09.2017 по 12.10.2017 (ip-адреса НОМЕР_12). При цьому, як вбачається з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» 20.03.2018 №20.1.0.0.0./7-20180111/5081 вхід в систему «Приват24» було зафіксовано з ip-адресів НОМЕР_9 та НОМЕР_8 .
У зв`язку з вказаними обставинами, позивач звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області. За вказаною заявою та заявами інших потерпілих осіб 27.06.2017 було розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017030010003036. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ст.185 ч.1 КК України. На сьогоднішній день, досудове розслідування за повідомленими фактами здійснюється в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018040230000345 від 15.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню триває по цей час.
До того ж, 25.09.2017 (наступний робочий день після 23.09.2017) вона звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» (вх.03/4180 від 25.09.2017) із письмовою заявою, у якій повідомила, що жодного відношення до безготівкових операцій (транзакцій), які відбувалися 23.09.2017 не має. 
Також, 26.09.2017 вона звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» (вх.03/4252 від 26.09.2017) із повторною письмовою заявою, в якій, також повідомила про намагання повторно здійснити вхід у систему «Приват 24» 25.09.2017 приблизно о 19 год. 49 хв.
12.10.2017 позивач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» (вх.03/4516 від 12.10.2017) із повторною письмовою заявою, в якій також повідомила про намагання повторно здійснити вхід у систему «Приват 24» 11.10.2017 приблизно о 19 год. 31 хв.
Згідно з листа АТ КБ «ПриватБанк» від 23.10.2017 за №20.1.0.0.0./7-20171012/986 їй було роз`яснено про право звернутися до правоохоронних органів із відповідною заявою.
20.10.2017 вона знову звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» (вх.03/4663 від 20.10.2017) я знову повідомила банк про намагання сторонніх осіб здійснити вхід до мого «ПРИВАТ 24» 19.10.2017.
Потім позивач неодноразово зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» (вх.03/5235 від 21.11.2017 та вх.03/346 від 26.01.2018) із письмовими заявами, в яких повідомляла про початок досудового розслідування правоохоронними органами та проханням припинити нарахування відсотків за належним їй картковим рахунком, проте листами АТ КБ «ПриватБанк» від 06.12.2017 №20.1.0.0.0./7-20171121/1017 та від 02.02.2018 за №20.1.0.0.0./7-20180126/813 їй було відмовлено в задоволенні такої вимоги.
Крім того, вона неодноразово зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням надати інформацію, яка має відношення до списання грошових коштів з її карткових рахунків, а саме: надати копію договору, укладеного між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк», інформацію про час, в який було здійснено вхід до «ПРИВАТ 24» 23.09.2017. 
Проте листами АТ КБ «ПриватБанк» від 20.03.2018 №20.1.0.0.0./7-20180111/5081; від 11.05.2018 №20.1.0.0.0./7-180410/262; від 23.05.2018 №20.1.0.0.0./7-20180410/5047 відмовлено у наданні документів та відповідної інформації.
Разом з цим, АТ КБ «ПриватБанк» надсилає позивачу повідомлення про наявність боргу та погрожує проникненням до житла, демонтажем вхідної двері, описом майна.
З огляду на той факт, що позивач своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, позивач просила суд:
- зобов`язати відповідача відновити порушені права позивача, шляхом відновлення стану карткового рахунку карткового рахунку № НОМЕР_6 та карткового рахунку № НОМЕР_3 , що існував станом на 17 год. 23 хв. 23.09.2017, до списання коштів внаслідок проведення операцій (транзакцій) 23.09.2017 після 17 год. 23 хв.;
- припинити нарахування за картковим рахунком № НОМЕР_3 в акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» щомісячних платежів, пені, відсотків за користування кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 23.09.2017 після 17 год. 23 хв.;
- скасувати нарахування позивачу заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_3 в АТКБ «ПриватБанк» у тому числі пені, відсотків та невиконаних періодичних зобов`язань;
- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, а саме витрати на правову допомогу.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії задоволена.
Зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» відновити порушені права позивача ОСОБА_1 , шляхом відновлення стану карткового рахунку № НОМЕР_6 та карткового рахунку № НОМЕР_3 , що існував станом на 17 год. 23 хв. 23.09.2017, до списання коштів внаслідок проведення операцій (транзакцій) 23.09.2017 після 17 год. 23 хв.;
Припинено нарахування ОСОБА_1 за картковим рахунком № НОМЕР_3 в акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» щомісячних платежів, пені, відсотків за користування кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 23.09.2017 після 17 год. 23 хв.
Скасовано нарахування ОСОБА_1 заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_3 в акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», у тому числі пені, відсотків та невиконаних періодичних зобов`язань.
Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, а саме витрати на правову допомогу в сумі 6000, 00 грн. (шість тисяч гривень 00 копійок).
Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 2 114, 40 грн.
В апеляційній скарзі, відповідач АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі.
При цьому, скаржник зазначає, що судом не виконано вимоги процесуального права щодо повноти та всебічності розгляду справи, а отже у повному обсязі не були встановлені обставини, що мають значення для справи. Відповідач зазначає, що судом проігноровано факт відсутності можливості входу в Приват 24 без наявної згоди Клієнта, більш того, вказує, що в ПК Приват 24 заходили і ІР -адреси позивача, що підтверджено витягом із службового розслідування служби безпеки банку. Вказує, що на дзвінок позивача оператор Колцентру пояснив клієнту, що дійсно був дзвоник з Приват 24, що хтось зробив спробу увійти в її Приват24, тому банк і передзвоник позивачу щоб попередити про можливе шахрайство, а також клиенту було запропоновано заблокувати її аккаунт у Приват24, однак позивач відмовилась, пославшись на те, що їй необхідно у ввечорі поповнити рахунок мобільного телефону. Скаржник зазначає, що 23 вересня 2017 року о 19.08 та 20.05 год. Позивач зверталась до концентру з питань шахрайських дій та блокування карток і Приват24. Аккаунт Приват24 НОМЕР_1 зареєстрований 27.05.2011 (остання модифікація 28.09.2017) адміністрування клієнтських даних в Приват24 в день проведення операцій 23.09.2017 не відбувалось, що підкреслює коректний вхід до додатку Приват24, а згідно ПК Приват 48 проведено 24.09.2017 о 10.11, аккаунт заблоковано. Відповідач вказує, що аналіз входів в аккаунт НОМЕР_4 ПК Приват 48 за рік (з 09.09.2016 по 09.10.2017) показав, що ІР-адреси з яких здійснювався вхід 23.09.2027 використовуються позивачем неодноразово і є її постійними ІР-адресами входу в аккаунт.
Відповідач вважає, що при зіставленні усіх встановлених в ході перевірки фактів є підстави для припущення, що зняття грошових коштів на загальну суму 9889,39 грн. з карткових рахунків позивача відбулося внаслідок передачі конфедіційної інформації третім особам, а твердження заявниці про несанкціонований вхід до додатку Приват24, свого документального підтвердження не знайшли. Скаржник вважає, що оскільки позивач сама відмовилась від запропонованого банком заблокування її рахунків, саме дії позивача стали причиною заволодіння коштами, які знаходились на кортковому рахунку іншими особами.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_1 , вказує на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, яке ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення. 
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3. , які, кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача з викладених у відзиві підстав, просили оскаржуване судове рішення залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 12.08.2014 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (раніше - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») було укладено угоду №SАMDNWFC00007844991 про відкриття та обслуговування карткового рахунку НОМЕР_13 (картка «Золота картка для виплат»), а також 26.01.2017 укладено угоду №SАMDNWFC00032646183 про відкриття та обслуговування карткового рахунку № НОМЕР_3 (картка «Універсальна») на якій станом на 22.09.2017 було встановлено кредитний ліміт 3 000, 00 грн.
Позивач 25.09.2017 року та 26.09.2019 зверталась до відповідача із заявами про незгоду з транзакціями, які відбулись 23.09.2017 року, а також до Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з відповідною заявою.
Згідно з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12018040230000345 (а.с. 19) вбачається, що ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою з проханням притягнути до відповідальності невідому особу, яка 23.09.2017 року близько 17 год. 26 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном з кредитної банківської картки банку ПАТ «Приватбанк» оформленої на ім`я заявника за № НОМЕР_7 , таємно викрала грошові кошти в сумі 9544,00 грн., тим самим спричинила ОСОБА_1 майнового збитку на загальну суму 9544,00 грн.
Як вбачається зі змісту постанови слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області Мороз Ю.М. від 12.11.2018 року (а.с. 83) ОСОБА_1 визнано потерпілою в зазначеному кримінальному провадженні, на теперішній час тривають слідчі (розшукові) дії.
Факт списання коштів 23.09.2017 року з рахунків позивача в АТ КБ «Приватбанк», та нарахування ОСОБА_1 заборгованості за картковими рахунками, відкритими на підставі угоди №SАMDNWFC00007844991 про відкриття та обслуговування карткового рахунку НОМЕР_13 (картка «Золота картка для виплат»), а також угоди №SАMDNWFC00032646183 про відкриття та обслуговування карткового рахунку № НОМЕР_3 (картка «Універсальна») підтверджується наданими позивачем виписками (а.с. 16-19).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , керувався нормами статей 627, 1066, 1068, 1071, 1092 ЦК України, статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів», статтею 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», й виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується із доводами скаржника, з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно частини першої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до частини третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження (частина перша статті 1071 ЦК України).
Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» держатель спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно з пунктом 2 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення) (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 3 розділу VІ Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.
Згідно з пунктом 6 розділу VI цього Положення користувач після виявлення факту платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Відповідно до пункту 9 розділу VІ Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Апеляційним переглядом встановлено і підтверджено доказами наявними в матеріалах справи, що 23 вересня 2017 року о 17:24 на фінансовий телефон ( НОМЕР_4 ) належний позивачу ОСОБА_1 телефонували з «ПриватБанку», позивач відбила телефоний дзвінок, і потім о 17:29:53 сама передзвонила до Колцентру банку з проханням перевірити, що це був за дзвінок з банку о 17:24 год. та перевірити стан її рахунків. Оператор Колцентру повідомив позивача, що дійсно був дзвоник з Приват24, та пояснив, що хтось зробив спробу увійти в її Приват24, тому і передзвонили клієнту, або це могли зробити помилково, набрали помилково цифру логіну, так як Приват24 ( ОСОБА_1 ) був активний, і для попередження шахрайства було запропоновано клієнту заблокувати її аккаунт у Приват24, однак клієнт відмовилась, пославшись на те, що їй у ввечері потрібно буде поповнити мобільний телефон.
В подальшому 23.09.2017 о 19:08:15 та о 20:05:47 клієнт банку ОСОБА_1. зверталася до Колцентру банку з питань шахрайських дій та блокування карток і Приват24.
Аккаунт Приват24НОМЕР_1 зареєстрований 27.05.2011 (остання модифікація 28.09.2017), адміністрування клієнтських даних в Приват24 в день проведення операцій 23.09.2017 не відбувалось, що вказує на коректний вхід до додатку Приват24.
24.09.2017 о 10:11 аккаунт позивача на Приват24 було заблоковано.
Так з листа відповіді АТ КБ ПриватБанк» позивачу ОСОБА_1 від 20.03.2018 №20.1.0.0.0/7-20180111/5081 на її звернення за №119 від11.01.2018, на запитання позивача про надання інформації, як була здійснена 23.09.2017 авторизація та надати ір-адреси, зазначено, що авторизація проходила з введенням номера телефону і статистичного пароля та зазначено про успішні входи в Приват24 (23.09.2017) з таких ір-адрес: НОМЕР_9 ; НОМЕР_12; НОМЕР_8 (а.с.36).
Відповідачем доведено, що ІР-адреса: НОМЕР_12 належить позивачу, це фінансовий телефон клієнта ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), НОМЕР_9 , це ІР-адреса стаціонарного комп`ютера, а ІР-адресаНОМЕР_8, це ІР-адреса «ПриватБанку», що зокрема підтверджено наданим відповідачем переліком ІР-адрес, з яких 23.09.2017 заходили в Приват24 позивача ОСОБА_1 (а.с.71).
Аналіз входів в аккаунт НОМЕР_4 ПК Приват48, проведений відповідачем за рік з 09.10.2016 по 09.10.2017 встановив, що ІР-адреси з яких здійснювався вхід в Приват24 23.09.2017 використовуються позивачем ОСОБА_1 неодноразово і є її постійними ІР-адресами входу в аккаунт.
СМС інформування позивача згідно ПК Мобільні системи здійснювалось на телефон НОМЕР_4 клієнта ОСОБА_1 , який є фінансовим та згідно ЕКБ не адмініструвався, змінювалася лише адреса поштової скриньки у Р24 2017-09-28 10 :57, що не заперечувалось і позивачем.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Матеріалами справи доведено наявність між сторонами договірних зобов`язань, стосовно надання позивачу ОСОБА_1 кредитних коштів, що кореспондує її обов`язок з їх повернення.
Суд першої інстанції під час судового розгляду не звернув уваги на той факт, що в день списання грошових коштів з рахунків позивача ОСОБА_1 , 23.09.2017 в ПК Приват24 заходили з ІР-адрес, які належать позивачу, що було встановлено в результаті службового розслідування служби безпеки банку та підтверджено наданими відповідачем доказами наявними в матеріалах справи, а також проігнорував відмову позивача заблокувати її аккаунт у Приват24, що було запропоновано оператором Колцентру під час телефонної розмови о 17:29:53(23.09.2017), коли позивач сама передзвонила до Колцентру банку з проханням перевірити, що був за дзвінок з банку на її телефон, здійснений о 17:24 год. та перевірити стан її рахунків. Позивач, при цьому, не змогла пояснити чому вона сама телефонувала о 17:28 годин на короткий номер 4672 (а.с.12).
З урахуванням указаних норм матеріального права та встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, відповідно до яких при списанні грошових коштів з рахунків позивача  ОСОБА_1 , 23.09.2017 в ПК Приват24 заходили з ІР-адрес, які належать позивачу, що позивач сама відмовилась від заблокування її аккаунту в Приват24, що їй було запропоновано оператором Колцентру під час телефонної розмови о 17:29:53, висновок суду першої інстанції, що АТ КБ «ПриватБанк» повинен нести відповідальність перед позивачем за вчинення відповідних платіжних операцій, колегія суддів вважає невірним, оскільки в даній ситуації саме позичальник несе відповідальність за вказані операції.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що саме через бездіяльність позивача ОСОБА_1 яка, зокрема виразилася у відмові від заблокування її аккаунту в Приват24 запропонованого оператом Колцентру під час телефонної розмови о 17:29:53 (23.09.2017), через що, невстановлені особи мали доступ до персональних даних позивача, за допомогою якого проведено зняття коштів з кредитної картки із використанням фінансового телефону, тому відсутні підстави для задоволення позову. 
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії в повному обсязі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 квітня 2020 року.

Головуючий:
Судді: