ПОСТАНОВА
Іменем України

03 квітня 2020 року 
Київ
справа №819/1806/14-a
адміністративне провадження №К/9901/26579/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року (суддя Ходачкевич Н.І.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року (головуючий суддя Ніколін В.В., суддя: Гінда О.М., Качмар В.Я.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ЛАН" до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення рішення,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія ЛАН" (далі - Товариство, позивач) звернулось до суду з позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (далі - Інспекція, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення №0021381502 від 15 серпня 2014 року.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Товариство вказувало про протиправність винесеного Інспекцією податкового повідомлення-рішення №0021381502 від 15 серпня 2014 року щодо застосування до нього штрафної санкції в сумі 1500,00 грн. за несвоєчасну сплату авансових платежів з податку на прибуток підприємства, оскільки під час проведеної перевірки (результати якої оформлено актом №254/15-02/32941987 від 30 липня 2014 року) контролюючий орган допустив помилку щодо визначення граничного терміну сплати такого внеску.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року, позов задоволено.

Приймаючи такі рішення, суди, враховуючи положення пункту 57.1 статті 57 та підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України (далі - ПК України), прийшли до висновку, що авансові платежі з податку на прибуток за березень 2014 року повинні були бути сплачені Товариством до 30 квітня 2014 року, а відтак Інспекція в акті перевірки помилково зазначила про обов`язок їх сплати 30 березня 2014 року та, як наслідок, винесла протиправне податкове повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафної санкції в сумі 1500,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судами рішеннями, Інспекція звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи касаційну скаргу, відповідач зазначав, що абзацами 11, 12, 14 пункту 57.1 статті 57 ПК України встановлено дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків, який визначається з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно, та передбачено їх сплату щомісячно у порядку і строки, встановлені для місячного податкового періоду, тобто 20 днів - для подачі декларації та 10 днів для сплати, а відтак авансові внески з податку на прибуток підлягають сплаті до бюджету щомісяця до 30 числа.

Позивач в письмових запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши судові рішення та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд приходить до наступного висновку.

Судами встановлено, що посадовими особами інспекції проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток Товариства, за результатами якої складено акт від 30 липня 2014 року №254/15-02/32941987, яким, в свою чергу, встановлено порушення терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на прибуток протягом строків, встановлених пунктом 57.1 статті 57 ПК України, оскільки авансові платежі з податку на прибуток за березень 2014 року в сумі 15000,00 грн. були сплачені 31 березня 2014 року, тоді як граничний термін їх сплати - 30 березня 2014 року.

Не погодившись із результатами камеральної перевірки Товариство подало заперечення на вищезазначений акт, розглянувши які Інспекція прийшла до висновку про обґрунтованість та відповідність законодавству викладених в акті камеральної перевірки висновків.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0021381502 від 15 серпня 2014 року про застосування до позивача штрафної санкції в розмірі 10% від погашеної суми податкового зобов`язання в сумі 1500,00 грн.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України (абзаци 1, 4, 11, 12, 14) платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов`язань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Податкова декларація та розрахунок щомісячних авансових внесків за базовий звітний (податковий) рік подаються протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

За несплату або несвоєчасну сплату податкового зобов`язання передбачено відповідальність, встановлену статтею 126 ПК України, за змістом якої у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З огляду на наведене правове регулювання, суди встановили, що Товариством не допущено порушення терміну сплати авансових платежів з податку на прибуток, оскільки такі платежі за березень 2014 року повинні були бути сплачені ним до 30 квітня 2014 року, а фактично сплачені 31 березня 2014 року.

Твердження ж контролюючого органу (з посиланням на абзаци 11, 12, 14 пункту 57.1 статті 57 ПК України) про наявність у платника обов`язку сплатити авансові внески до 30 березня 2014 року є помилковим, оскільки зазначеними положеннями законодавства врегульовано питання порядку обчислення дванадцятимісячного періоду для сплати авансових внесків та строк подання податкової декларації і розрахунку щомісячних авансових внесків за базовий звітний (податковий) рік.

Враховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається, про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Інспекції №0021381502 від 15 серпня 2014 року ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи ж касаційної скарги не спростовують мотивів, покладених судами в основу оскаржуваних рішень, й не свідчать про неправильне застосування ними норм матеріального права або ж порушення процесуальних норм, а фактично зводяться лише до переоцінки встановлених судами обставин справи, що, в свою чергу, не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду