Номер провадження: 22-ц/813/4277/20 
Номер справи місцевого суду: 503/1918/15-ц
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б. С.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргуГоловного управління ДФС в Одеській області на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 07 червня 2019 року по цивільній справі за позовом Кодимського районного споживчого товариства Одеської області до Головного управління ДФС в Одеській області, товарної біржі «Вінницька товарна універсальна біржа», ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення матеріальної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року, Кодимське районне споживче товариство Одеської області звернулося до суду із позовом до Головного управління ДФС в Одеській області, товарної біржі «Вінницька товарна універсальна біржа», ОСОБА_1 , у якому після неодноразових уточнень до позову (Том І: а.с. 1-4, 20-23, 42, 209, 212, Том ІІ: а.с. 6-9), просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду, завдану Балтською ОДПІ ГУ ДФС України в Одеській області, при здійсненні своїх повноважень, в розмірі 620680,00 грн. 
Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 07.06.2019 рокув задоволенні позовних вимог Кодимського районного споживчого товариства Одеської області до товарної біржі «Вінницька товарна універсальна біржа», ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення матеріальної шкоди відмовлено.
Позовні вимоги Кодимського районного споживчого товариства Одеської області до Головного управління ДФС в Одеській області про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення матеріальної шкоди задоволено повністю.
Стягнуто з Головного управління ДФС в Одеській області на користь Кодимського районного споживчого товариства грошові кошти, в розмірі 620 680 (шістсот двадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.
Стягнуто з Головного управління ДФС в Одеській області на користь держави судовий збір в розмірі 9310 (дев`ять тисяч триста десять) грн. 20 коп.
Ухвалою цього ж суду від 19.07.2019 року внесено виправлення в текст рішення Кодимського районного суду Одеської області від 07.06.2019 року у справі №503/1918/15 за позовом Кодимського районного споживчого товариства Одеської області до Головного управління ДФС в Одеській області, товарної біржі «Вінницька товарна універсальна біржа», ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення матеріальної шкоди.
Абзаци дев`ятий та десятий резолютивної частини рішення викладено в такій редакції:
"Позивач - Кодимське районне споживче товариство, місцезнаходження: 66000, Одеська область, Кодимський район, місто Кодима, вул.Соборна, буд. 60, ЄДРПОУ 01706245.
Відповідач - Головне управління ДФС в Одеській області, місцезнаходження: 65044, м.Одеса, вул. Семінрська, буд. 5, ЄДРПОУ 39398646" (Том ІІ: а.с. 190-191).
       Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Головне управління ДФС в Одеській області подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Кодимського районного суду Одеської від 07 червня 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити Кодимському районному споживчому товариству Одеської області в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу, Кодимське РСТ, посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ГУ ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Кодимського районного суду Одеської від 07.06.2019 року - без змін (Том ІІ: а.с. 212-215). 
Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо її змісту і вимог до апеляційного суду не направили. 
В судове засідання, призначене на 02.04.2020 року,  сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення.
23.03.2020 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від представника Кодимського РСТ - Голови правління Панченка В.Ю., у якій він просить розгляд справи 02.04.2020 року здійснити без представника позивача, з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу та наявних письмових доказів. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 17.05.2010 року на Вінницькій товарній біржі Балтською МДПІ було здійснено продаж нерухомого майна відповідно до Біржового контракту (договору купівлі - продажу відчуження нерухомості) № 151 від 17.05.2010 року.
На підставі зазначеного Біржового контракту фактично було продано майно, що належить позивачу в рахунок погашення податкового боргу окремої юридичної особи «Хлібокомбінат Кодимського РайСТ», чим було порушено майнові права позивача та завдано матеріальних збитків, так як на момент укладення вказаного правочину Кодимське районне споживче товариство (Кодимське РайСТ) було власником проданого майна на підставі Свідоцтва про право власності від 09.01.2004 року, виданого на підставі рішення Кодимської міської ради №230 від 02.07.2003 року. 
В пункті 2 Біржового контракту № 151 від 17.05.2010 року зазначено: «Нерухомість, що продається, належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.04. 2010 року, виданого на підставі рішення №52 виконкому Кодимської міської ради Одеської області від 31.03.2010 року. Будівлі та споруди зареєстровано Кодимським районним бюро технічної інвентаризації 16.04.2010 року. Номер запису 115 в книзі 2 стор.73, реєстраційний № 4298045».
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2012 року у справі №2-а-1441/11/1514 рішення виконавчого комітету Кодимської міської ради № 52 від 31 березня 2010 року «Про визнання та оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна в м. Кодима Хлібокомбінату Кодимського РСТ на нежитлові приміщення по АДРЕСА_2 » визнано незаконним та скасовано, а також визнано протиправними дії посадових осіб КП Кодимське РБТІ, щодо виконання п.2 рішення №52 від 31.03.2010 року в частині здійснення реєстраційних дій.
Отже, Балтською МДПІ Одеської області ДПС було реалізовано нерухоме майно ОСОБА_3 в рахунок погашення податкового боргу окремого суб`єкта підприємницької діяльності «Хлібокомбінату Кодимського РайСТ», чим було порушено майнові права суб`єктів права власності ОСОБА_3 .
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2013 року №815/1119/13-а, визнано протиправними дії Балтської МДПІ Одеської області ДПС щодо організації та продажу нерухомого майна - власності ОСОБА_3 , в рахунок погашення податкового боргу окремої юридичної особи, самостійного суб`єкта господарювання та платника податків - «Хлібокомбінату Кодимського РСТ».
Ухвалюючи рішення про відмову в позові Кодимського РСТ до Товарної біржі «Вінницька товарна універсальна біржа» та ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що вони є неналежними відповідачами. При цьому судом також встановлено, що оскільки позивачу було завдано матеріальну шкоду безпосередньо органом державної влади - Балтською МДПІ Одеської області ДПС під час здійснення своїх повноважень, у зв`язку із укладенням Біржового контракту №151 (договір купівлі-продажу (відчуження) нерухомості) від 17.05.2010 року та нанесено збитків на загальну суму 620 680,00 грн., тому вказані збитки підлягають стягненню саме з Балтською МДПІ Одеської області ДПС, правонаступником якого є ГУ ДФС в Одеській області.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Судовим розглядом справи встановлено, що вищевказаний Біржовий контракт не було нотаріально посвідчено, але на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», даний договір зареєстрований на Вінницькій товарній універсальній біржі. 
Частиною 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу» передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплати за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
 Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України (в редакції, що діяла на момент укладення Біржового контракту №151) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Судова палата у господарських справах Верховного Суду України від 20.05.2008 року у справі № 3-1719к08 дійшла правового висновку про те, що Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним щодо правил укладення окремих видів договорів. З останнього питання спеціальними є норми, закріплені у Цивільному кодексі України. 
Так, згідно із ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 
Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, про що визначено Верховним Судом України в постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що оскільки Біржовий контракт №151 (договір купівлі-продажу (відчуження) нерухомості) від 17.05.2010 року не було нотаріально посвідчено, тому він є нікчемним.
 При цьому є вірним і посилання суду на ч. 2 ст. 215 ЦК України, відповідно до якої встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
 Судовим розглядом справи також встановлено, що на виконання Біржового контракту №151 (договір купівлі-продажу (відчуження) нерухомості) від 17.05.2010 року Товарною біржею «Вінницька універсальна товарна біржа», за дорученням Балтської МДПІ, було здійснено продаж нерухомого майна, інвентаризаційна оцінка якого складає 620 680,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2013 року №815/1119/13-а, визнано протиправними дії лише Балтської МДПІ Одеської області ДПС щодо організації та продажу нерухомого майна - власності ОСОБА_3 , в рахунок погашення податкового боргу окремої юридичної особи, самостійного суб`єкта господарювання та платника податків - «Хлібокомбінату Кодимського РСТ».
З урахуванням вищенаведених обставин та в ході перегляду справи апеляційним судом встановлено, що позивачу було завдано матеріальну шкоду безпосередньо органом державної влади - Балтською МДПІ Одеської області ДПС (правонаступник - ГУ ДФС в Одеській області)під час здійснення своїх повноважень, у зв`язку із укладенням Біржового контракту №151 (договір купівлі-продажу (відчуження) нерухомості) від 17.05.2010 року та нанесено збитків на загальну суму 620 680,00 грн.
У доводах апеляційної скарги, ГУ ДФС в Одеській областізазначає, що судом першої інстанції не звернуто до уваги, що вартість об`єктів нерухомого майна Хлібокомбінату Кодимського РСТ, згідно звіту ДП «Віро - Експерт» становила - 243657 грн., а реалізація майна відбулась за ціною - 201698 грн., проте суд стягнув грошові кошти у розмірі 620680 грн. 
Разом з тим, апеляційний суд зазначає наступне.
Як встановлено матеріалами справи та вбачається з Біржового контракту №151 (договір купівлі-продажу (відчуження) нерухомості) від 17.05.2010 року, інвентаризаційна оцінка відчужуваної нерухомості склала 620680 грн., що також підтверджено Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №26087263, виданим Кодимським районним бюро технічної інвентаризації Одеської області 12.05.2010 року.
Окрім того, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2013 року (справа №1570/4233/2012) встановлено та підтверджено саме ті обставини, що Балтською МДПІ Одеської області ДПС було незаконно взято в податкову заставу нерухоме майно, інвентаризаційна вартість якого складала 620680 грн. 
Безпідставними та необґрунтованими також є і доводи апелянта про те, що судом проігноровано наявність ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2014 року, винесеної по справі №6-50461св13 за позовом Кодимського районного споживчого товариства до Балтської об`єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів в Одеській області, товарної біржі «Вінницька товарна біржа», ОСОБА_1 про визнання біржового контракту-договору купівлі-продажу нерухомості недійсним, у якій суд зазначив, що «захист прав позивача, який вважає себе власником спірного нерухомого майна не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача».
Так, згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.
Аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.
Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо (постанова Верховного суду від 17.01.2019 року, справа №708/254/18).
Матеріалами справи встановлено, що комісією Відділу будівництва та архітектури Кодимської РДА Одеської області, в межах повноважень передбачених чинним законодавством, після проведення відповідних заходів з технічної інвентаризації, було підтверджено, що все майно, яке належало на праві власності Кодимському ОСОБА_4 і було продано згідно Біржового контракту №151 від 17.05.2010 року на товарній біржі «Вінницька товарна універсальна біржа» - відсутнє в натурі, повністю знищено.
Крім того, за рішеннями Кодимського районного суду Одеської області від 16.07.2010 року (справа №2-591/10), від 09.12.2010 року (справа №2-904/10), від 16.07.2010 року (справа №2-590/10), від 14.01.2011 року (справа №2-102/11) - все майно було визнано власністю інших фізичних осіб, після чого все майно було повністю знищено. 
Таким чином, захист порушених прав Кодимського райспоживтовариства, шляхом подачі віндикаційного позову не можливий та суперечить чинному законодавству. 
Крім того, апеляційний суд вважає неспроможними доводи апелянта про те, що згідно правовстановлюючих документів, на момент реалізації - майно, належало не Кодимському РСТ, а Хлібокомбінату Кодимського РСТ, з огляду на таке. 
Як вже було встановлено судовим розглядом справи, в пункті 2 Біржового контракту №151 від 17.05.2010 року зазначено: «Нерухомість, що продається, належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.04. 2010 року, виданого на підставі рішення №52 виконкому Кодимської міської ради Одеської області від 31.03.2010 року. Будівлі та споруди зареєстровано Кодимським районним бюро технічної інвентаризації 16.04.2010 року. Номер запису 115 в книзі 2 стор.73, реєстраційний № 4298045».
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2012 року у справі №2-а-1441/11/1514 рішення виконавчого комітету Кодимської міської ради № 52 від 31 березня 2010 року «Про визнання та оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна в м. Кодима Хлібокомбінату Кодимського РСТ на нежитлові приміщення по АДРЕСА_2 » визнано незаконним та скасовано, а також визнано протиправними дії посадових осіб КП Кодимське РБТІ, щодо виконання п.2 рішення №52 від 31.03.2010 року в частині здійснення реєстраційних дій.
Таким чином, Балтською МДПІ Одеської області ДПС було реалізовано нерухоме майно ОСОБА_3 в рахунок погашення податкового боргу окремого суб`єкта підприємницької діяльності «Хлібокомбінату Кодимського РайСТ», чим було порушено майнові права суб`єктів права власності ОСОБА_3 .
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, тому судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення. 
Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 07 червня 2019 року по цивільній справі за позовом Кодимського районного споживчого товариства Одеської області до Головного управління ДФС в Одеській області, товарної біржі «Вінницька товарна універсальна біржа», ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення матеріальної шкоди - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 10.04.2020 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда