ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року	Львів	Справа № 140/3775/19 пров. № А/857/2507/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                         Большакової О.О.,
суддів                                                             Качмара В.Я., Старунського Д.М., 
з участю секретаря судового засідання           Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до другого відділу державної виконачої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна» про визнання незаконною та скасування постанови за апеляційною скаргою другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року (суддя першої інстанції Денисюк Р.С., м. Луцьк),
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до другого відділу державної виконачої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна» про визнання протиправною та скасування постанови від 23.02.2018 ВП № 53668687 про стягнення виконавчого збору в розмірі 104813,03 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Шпірука В.Ю. про стягнення виконавчого збору від 23 лютого 2018 року № 53668687 в розмірі 104813,03 грн.
Не погодившись із винесеним рішенням, його оскаржив другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Вважає, що судом не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову у позові. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що виконавцем на виконання на виконання виконавчого провадження було здійснено ряд виконавчих дій, а саме: проводився опис та арешт майна, належного боржнику, проводилась оцінка цього майна, а також здійснювались дії щодо реалізації цього майна на електронних торгах. Відтак, вважає, що оскільки державним виконавцем виконувались діїї з примусового виконання рішення суду, то постанова є правомірною та винесена з додержанням положень Закону України «Про виконавче провадження».
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені завчасно про час і місце судового розгляду справи. Подали клопотання про розгляд справи без їх участі.
Апеляційним судом було здійснено заміну відповідача на другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у зв`язку з його реорганізацією.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у другому відділі ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області перебувало виконавче провадження № 53668687 з виконання виконавчого листа № 2-2310/2010 виданого 23.12.2010 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 1046430,35 грн заборгованості за кредитним договором та 1700,00 грн витрат по сплаті судового збору. 
Згідно матеріалів справи за вказаним виконавчим документом 30.03.2017 старшим державним виконавцем другого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Шпіруком В.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53668687.
23.02.2018 державним виконавцем у зв`язку з надходженням заяви представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 22.02.2018 про закінчення виконавчого провадження №53668687 з відсутністю заборгованості по виконавчому документі винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
23.02.2018 старшим державним виконавцем другого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Шпіруком В.Ю. в межах ВП №53668687 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідно до якої стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 104813,03 грн.
Не погодившись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач оскаржив його до суду.
Колегія суддів надаючи оцінку спірним правовідносинам, виходить з наступного.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1404-VIII).
Вимогами частин 1, 2 статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Частиною 1 статті 42 Закону № 1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Частиною 4 статті 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
З урахуванням зазначених норм вірним є висновок суду першої інстанції про те, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.
Разом з тим як встановлено судом, 30.03.2017 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП 53668687 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 1046430,35 грн за кредитним договором. Права на вказаний борг перейшли до ПАТ «ОТП Факторинг Україна».
22.02.2018 від представника ПАТ «ОТП Факторинг Україна» на адресу відповідача надійшла заява № 2149 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із його фактичним виконанням. Підставою для такої заяви стали укладені між позивачем та третьою особою 21.02.2018 угоди про врегулювання боргу, в межах яких ОСОБА_1 сплатив кошти в сумі 192000,00 грн.
Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, в межах виконання судового рішення фактично позивачем сплачено 192000,00 грн, а не 1046430,35 грн.
23.02.2018 державним виконавцем на підставі поданої заяви стягувачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з фактичним виконанням рішення за виконавчим документом) та в цей же день винесено постанову від 23.02.2018 у ВП № 53668687 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 104813,03 грн.
Згідно матеріалів справи станом на 23.02.2018 (станом на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору) державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій з примусового з примусового виконання рішення (арешт майна боржника, проведення оцінки майна, проводилась реалізація майна).
Однак, фактично звернення стягнення на нежитлове приміщення в межах виконавчого провадження не здійснено і рішення не виконано.
Постанова про закінчення виконавчого була винесена на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII (за заявою стягувача від 22.02.2018 №2149), яка була наслідком укладених договорів між позивачем та стягувачем. Сума сплачених по них коштів становила 192000,00 грн, а не суму, зазначену у виконавчому листі. Тобто фактичного виконання рішення на суму 1046430,03 грн не відбулося.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки розмір виконавчого збору в оскаржуваній постанові від 23.03.2018 про стягнення виконавчого збору визначений з порушенням вимог частини другої статті 27 Закону №  1404-VIII, так як такий розмір обрахований не із суми боргу, що фактично стягнута (сплачена) під час виконавчого провадження, а із загальної суми, що підлягала стягненню відповідно до виконавчого листа № 2-2310/10, виданого 23.12.2010 Луцьким міськрайонним судом Волинської області на суму 1046430,35 гривень. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 лютого 2020 року у справі №805/4538/16-а, від 03 березня 2020 року у справі №260/801/19.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною і скасування постанови державного виконавця від 23.02.2018 ВП № 53668687 про стягнення виконавчого збору в розмірі 104813,03 грн.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.
Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року у справі №  140/3775/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Д. М. Старунський