ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4352/19                                                          Головуючий у 1-й інстанції:  Колеснікова І.С. 
                                                                                                                   Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
                       Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                       Василенка Я.М.,
суддів                                                   Кузьменка В.В., Шурка О.І., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби (правонаступник Київської митниці Державної фіскальної служби) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВІСТ ГРУП» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -
                                                           В С Т А Н О В И В:
ТОВ «ВІСТ ГРУП» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 18.07.2019 № UA125000/2019/000451/2.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 позов задоволено, а також стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної фіскальної служби (код ЄДРПОУ 39470947, адреса місцезнаходження: 08307, Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль») судові витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. на користь товариства з обмеженою відповідальністю  «ВІСТ ГРУП» (код ЄДРПОУ 33326775, адреса місцезнаходження: 41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Привокзальна, 1-А).
Не погоджуючись з вказаним рішенням Київська митниця Держмитслужби (правонаступник Київської митниці Державної фіскальної служби) звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ТОВ «ВІСТ ГРУП» (код ЄДРПОУ 33326775) є юридичною особою, яка зареєстрована 17.03.2005, номер запису 1 633 102 0000 000136 за адресою: 41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Привокзальна, буд.1-А.
Видами діяльності ТОВ «ВІСТ ГРУП» за КВЕД згідно вказаного витягу є: виробництво неметалевих мінеральних виробів, н. в. і. у. (код 23.99); оптова торгівля іншими товарами господарського призначення (код 46.49); оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього (код 46.74); неспеціалізована оптова торгівля (основний) (код 46.90); надання послуг таксі (код 49.32); вантажний автомобільний транспорт (код 49.41); фінансовий лізинг (код 64.91); надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (код 77.11); надання в оренду вантажних автомобілів (код 77.12).
Між ТОВ «ВІСТ ГРУП» (покупець) та компанією «SHANGHAI AEGIS SAFETY PRODUCTS CO. LTD» (продавець), країна реєстрації Китай, в особі Mr.Fang Zi Ping, 08.01.2019 укладено контракт № 479 -  UK (далі - контракт) (а.с.18-19).
Відповідно до п. 1.1 даного контракту продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар за кількістю, асортиментом і вартістю, узгодженими сторонами в інвойсі щодо кожної поставки.
Згідно п.2.1 контракту ціни на кожну конкретну партію товару визначено в інвойсі, встановлено в USD.
Відповідно до п.3.1 контракту оплата кожної партії товару здійснюється у валюті договору шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на банківський рахунок продавця через 30 календарних днів, починаючи з дня, що йде за датою, вказаною в транспортному морському (документі), також можлива попередня оплата.
Згідно п.3.2 контракту оплата може здійснюватися на інших умовах, про які окремо зазначається в специфікаціях (інвойсах) до кожної партії товару.
Пунктом 3.5 контракту визначено, що товар може поставлятися на безоплатній основі.
Згідно п.4.1, п.4.2, п.4.3  контракту продавець зобов`язується поставляти з кожною партією товару наступні належним чином оформлені документи: комерційний рахунок - фактуру; експортну вантажну митну декларацію; транспортні накладні. Якщо разом з товаром зазначені документи не передані, продавець зобов`язується надати їх покупцю не пізніше 5-денного терміну з дати відвантаження товару. Умови поставки за цим контрактом вказуються в інвойсі відповідно до Інкотермс 2010.
18.07.2019 уповноваженою особою позивача заявлено до митного оформлення за вантажною митною декларацією від № UA125200/2019/623261 (далі - ВМД № UA125200/2019/623261) товар, а саме: вироби із шкіри, рукавиці захисні для всіх професій: рукавички шкіряні стовщені, L - 3 720 пар; рукавички «Краги» - 1   860 пар; трикотажні захисні рукавички, робочі, для захисту шкіри рук від механічних ушкоджень: рукавички плетені сірі,  L - 2   400 пар; рукавички плетені сірі з вкрапленням, L- 5100 пар;  рукавички плетені білі з вкрапленням, L - 10 500 пар; рукавиці господарські з незатверділої вулканізованої гуми: рукавички латекс «Люкс», L - 4   800 пар; рукавички латекс «Люкс», ХL - 4800 пар; рукавички робочі трикотажні з особливим ПВХ: рукавички трикотажні з латексним покриттям сині - 4800 пар.
Судом першої інстанції було встановлено, що декларантом обрано основний метод визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій). 
На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом разом із ВМД № UA125200/2019/623261 надано до контролюючого органу наступні документи: пакувальний лист від 03.06.2019 б/н; рахунок - фактура (інвойс) від 03.06.2019 № 28333; коносамент від 11.06.2019 G0119060481В; автотранспортна накладнау від 17.07.2019 № 9992/8; декларація про походження товару від 03.06.2019 № 28333; рахунок - фактура про надання транспортно - експедиційних послуг від виконання договору про транспортно - експедиційні послуги від 16.07.2019 № 1269; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 16.07.2019 №370; прайс - лист виробника товару від 03.05.2019 б/н; зовнішньоекономічний договір  (контракт) купівлі - продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються від 08.01.2019 479 - UK; договір (контракт) про перевезення від 10.06.2014 № 06/02-2014; копію митної декларації країни відправлення від 06.06.2019 № 223120190001868968.
18.07.2019 митним органом направлено декларанту електронне повідомлення з письмовою вимогою необхідності надання протягом 10 календарних днів додаткових документів з метою підтвердження числових складових митної вартості, а саме: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; інші платіжні  та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару - за наявності; виписку з бухгалтерської документації; прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення з урахуванням вимог статті 254 Митного кодексу України; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Листом ТОВ «ВІСТ ГРУП» від 18.07.2019 вих. № 18/07 митному органу додатково надано: заявку - договір  на перевезення від 10.06.2014  № 06/02-2014; рахунок - фактуру № 28333 від 03.06.2019; довідку про транспортні витрати від 16.07.2019 № 370; прайс - лист виробника  від 03.05.2019 № б/н; рахунок - фактуру транспортно - експедиційних послуг № 1269 від 16.07.2019; копію митної декларації країни відправлення № 223120190001868968 від 06.06.2019.
Додатково декларантом зазначено про неможливість надати висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.
Відповідачем 18.07.2019 прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UА125000/2019/000451/2, визначивши її за другорядним методом 2 «ґ» -  резервним методом.
Київською митницею Державної фіскальної служби у графі 33   Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, зазначено причини, через які митну вартість імпортованих товарів не може бути визначено за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а саме:
- документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості;
- відповідно до інвойсу від 03.06.2019 № 28333 термін оплати за товар становить 30 днів від дати коносаменту (коносамент від 11.06.2019 № G0119060481В), при цьому платіжні/банківські документи, що підтверджують оплату за товар до митного оформлення надані не були;
- експортна митна декларація № UА223120190001868968 подана до митного оформлення без урахування вимог статті 254 Митного кодексу України;
- прайс - лист має спрямований характер, що суперечить суті прайс - листа як пропозиції необмеженому колові потенційних покупців;
- пунктом 1.2 транспортно -  експедиційного договору № 06/02-2014 передбачена заявка, яка не надана до митного оформлення. 
Митним органом зроблено висновок щодо відсутності у поданих декларантом документах належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові митної вартості, а відповідно щодо неможливості підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Разом із вказаним рішенням про коригування митної вартості товару відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA125200/2019/00136.
Позивачем у відповідності до ч. 7 ст. 55 Митного Кодексу України використано можливість випуску товару у вільний обіг шляхом надання гарантій та подачі митної декларації від 18.07.2019 № UА152200/2019/623280.
Не погоджуючись із рішенням митного органу щодо коригування митної вартості від 18.07.2019 № UA125000/2019/000451/2, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем на підтвердження заявленої митної вартості за ціною контракту було надано контролюючому органу повний пакет документів, а відповідачем, у свою чергу не було доведено, що такі документи не є достатніми для перевірки митної вартості товару.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки оскаржуване рішення про коригування митної вартості було прийнято у зв`язку із наявністю обґрунтованого сумніву у достовірності інформації про митну вартість товару та у поданих до митного оформлення документах через невідповідність заявленої декларантом митної вартості. Надані декларантом документи на підтвердження заявленної митної вартості товару не усували сумнівів щодо дійсного вартості задекларованого товару та щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012 (далі - МК України).
Згідно з вимогами п. 34-1 ч. 1 ст. 4 МК України органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.
Відповідно до вимог положень ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів в порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповіднно до вимог положень ч. 2, 4, 8, 9 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.
Згідно з вимогами ч. 1-4 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5, 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).
Частини 1, 2, 3, 5 ст. 54 МК України визначають, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 ст. 54 МК України).
Відповідно до вимог ч. 12 ст. 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.
Згідно з вимогами частини 1, 7, 8, 9 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.
Положеннями статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до вимога ч. 1, 2, 5-8 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Крім того, п. 10 ст. 58 МК України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів.
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов:
1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення неповного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України;
2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості;
3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методом (за ціною договору);
4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.
При цьому, як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу (здійснення митної формальності - «митне оформлення») на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 МК України.
З аналізу ст.ст. 53, 54 МК України вбачається, що митні органи дійсно мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження мають здійснюватися ними у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.
Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.
Як було зазначено вище, рішенням про коригування митної вартості товарів  від 18.07.2019 № UA125000/2019/000451/2 визначено митну вартість товару за резервним методом. Підставою для прийняття вказаного рішення є відсутність у документах достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових  митної вартості, а заявлений декларантом основний метод визначення митної вартості не відповідає умовам частини другої статті 58 Митного кодексу України, у зв`язку з чим використання заявленого позивачем основного методу визначення митної вартості є неможливим. При цьому, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів та подібних (аналогічних) товарів не було використано через відсутність у митного органу інформації щодо ідентичних товарів, методи 2-в, 2-г - через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості.
Щодо надання перевізних (транспортних) документів колегія суддів зазначає наступне. 
Для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України подаються транспорті (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Так, до зазначених, документів, можуть належати:
- рахунок - фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортних  - експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг та товарів;
- банківські та платіжні, що підтверджують факт  оплати транспортно - експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку - фактури.
З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідача надано довідку про транспортні витрати від 16.07.2019 № 370, згідно якої транспортні витрати по коносаментам № G0119060481А, № G0119060481В, № G0119060481С, № G0110119060481D, № G0119060481Е, № G011906048F, № G0119060481G, № G0119060481H від 11.06.2019 по доставці вантажу (контейнер: CRSU9139992, вага брутто 23323, 34 кг) на адресу ТОВ «Віст Груп» від місця завантаження  (на умовах FOB SHANGHAI)  до митного кордону України (Чорноморський морський рибний порт) складають 41 396, 20 грн.
Додатково декларантом зазначено транспортні витрати в розрізі до коносаментів, а саме: № G0119060481А - від місця завантаження (на умовах FOB SHANGHAI) до митного кордону України (Чорноморський морський рибний порт) складають - 8 627, 71 грн.; № G0119060481В - від місця завантаження (на умовах FOB SHANGHAI) до митного кордону України (Чорноморський морський рибний порт) складають - 5 830, 50 грн.; № G0119060481С- від місця завантаження (на умовах FOB SHANGHAI) до митного кордону України (Чорноморський морський рибний порт) складають - 915, 84 грн.; № G0119060481D - від місця завантаження (на умовах FOB SHANGHAI) до митного кордону України (Чорноморський морський рибний порт) складають - 3 876, 35 грн.; № G0119060481Е - від місця завантаження (на умовах FOB SHANGHAI) до митного кордону України (Чорноморський морський рибний порт) складають - 4454, 96 грн.; № G0119060481F - від місця завантаження (на умовах FOB SHANGHAI) до митного кордону України (Чорноморський морський рибний порт) складають - 2 137, 00 грн.; № G0119060481G - від місця завантаження (на умовах FOB SHANGHAI) до митного кордону України (Чорноморський морський рибний порт) складають - 8 524, 74 грн.; № G0119060481Н - від місця завантаження (на умовах FOB SHANGHAI) до митного кордону України (Чорноморський морський рибний порт) складають - 7 029, 10 грн.
Відтак, за умов надання довідки про транспортні витрати перевізника, рахунок щодо підтвердження вартості перевезення та інші документи не є необхідними.
Колегія суддів звертає увагу, що довідка є належним документом для підтвердження витрат на перевезення, а неподання декларантом транспортних (перевізних) документів може бути підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому разі, коли орган доходів і зборів доведе, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість товарів.
Щодо відсутності заявки у відповідності до договору № 06/02-2014 від 10.06.2014 на транспортне перевезення колегія суддів зазначає  наступне.
На підставі п. 2.1.2 договору № 06/02-2014 на транспортно - експедиційне обслуговування ПП «ТРАНСКАРГО» (виконавець) зобов`язується організувати перевезення експортно - імпортних та транзитних  товарів різними видами транспорту по території України  та за її межами у відповідності до заявок або доручень ТОВ «ВІСТ ГРУП»  (замовник).
Згідно доручення від 10.07.2019 вих. № 77, позивачем доручено ПП «ТРАНСКАРГО» здійснити всі необхідні дії пов`язані з транспортно - експедиційним обслуговуванням, прийманням та доставкою усіх імпортних вантажів, що прибули в Одеський та Іллічевський торгові порти, а також оформлення документів на контейнер CRSU913992IU9706166, що прибув по к/с G011906481C, G011906481G, G011906481F, G011906481D, G011906481E, G011906481B, G011906481A.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вказаним договором не обумовлено форму заявки, відтак вона може надаватися виконавцю послуг як в усній, так і письмовій формах.
Крім того, наявність або відсутність заявки по договору про надання транспортно-експедиційних послуг не впливає на митну вартість товару.
Щодо надання прайс-листа,  який має спрямований характер, що суперечить суті прайс-листа як пропозиції необмеженому колові потенційних покупців колегія суддів зазначає наступне.
Як вже було зазначено вище, ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України   визначено перелік додаткових документів, до якого входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.
Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, який на практиці частіше використовується для зазначення цін на перелік послуг.
Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
Разом із тим, для підтвердження ціни, як «дійсної вартості» товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, контролюючим органом можуть бути запитані у декларанта каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, в яких пропозиція продавця адресована необмеженому колу покупців.
Каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару.
Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації, чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.
При цьому, колегія суддів не погоджується з твердженнями апелянта про те, що наданий декларантом прайс-лист носить суб`єктивний характер та відповідає переліку товарів, що суперечить суті прайс-листа як пропозиції необмеженому колові потенційних покупців, тобто має суб`єктивну спрямованість, оскільки виконуючи вимогу митного органу, позивачем надано відповідачеві прайс-лист виробника товару, який містить дату його складання, найменування товару, одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, із зазначенням валюти, інформацію щодо виробника/виробників, умови поставки, контактну інформацію про виробника - продавця, а також адресований необмеженому колу потенційних покупців, а отже такий документ є належним підтвердженням правильності зазначеної ним митної вартості товару із застосуванням основного методу.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність, необ`єктивність та необґрунтованість висновку відповідача про непідтвердження наданим позивачем прайс-листом об`єктивно та достовірно заявленої митної вартості товару.
Також, не беруться до уваги доводи апелянта щодо надання декларантом експортної митної декларації №UА223120190001868968, оформленої   без врахування   статті 254 МК України, з огляду на наступне.
Відповідно до   ст. 254 МК України   вбачається, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок. Втім, частиною другою   статті 53 МК України не віднесено зазначений документ до переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів.
Так, декларація країни відправлення потребує перекладу на державну мову, тільки у разі якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Водночас, митним органом не обґрунтовано необхідності надання перекладу вказаного документу, складеного іншою мовою та не зазначено які саме відомості потребують перекладу. Доказів на спростування зазначеного, відповідачем до суду не надано.
Інших розбіжностей у поданих до митного оформлення документах у спірному рішенні про коригування митної вартості не зазначено.
При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 Митного кодексу України. Визначена митна вартість товару ґрунтується на митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками, митне оформлення якого вже здійснене.
Однак, митним органом не було доведено, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Разом із тим, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не було обґрунтовано факту неможливості визначення митної вартості за ціною контракту та неможливості її визначення за жодним методом, що передує резервному.
Водночас, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися, а саме:   наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. У спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 ц справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 у справі № 826/8797/16, від 21.03.2018 у справі № 803/407/16, 12.03.2018 у справі № 809/4367/15.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винесене відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам п. 2 та п. 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України.
При цьому, відсутність витребуваних митним органом додаткових документів не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що, в свою чергу, підтверджується наданими до митного оформлення документами. Крім того, неподання позивачем (декларантом) запитуваних відповідачем документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості.
При цьому, наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що Київською митницею Державної фіскальної служби, як суб`єктом владних повноважень, у своєму рішенні про коригування митної вартості товарів не було перелічено наявних у нього доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, є необґрунтованим, а застосування методу 2 «ґ» - резервний метод - неправомірним.
При цьому, оскільки визначення відповідачем митної вартості товару за резервним методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, то рішення митного органу про коригування митної вартості від 18.07.2019 № UA125000/2019/000451/2 є протиправним та підлягає скасуванню, що вірно було встановлено судом першої інстанції.
Щодо  вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
При цьому, даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Зокрема, згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 6 та ч. 7 КАС України, відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз положень ст. 134 КАС України дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Згідно до положень ч.ч. 1-6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 11 ст. 139 КАС України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
Так, статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах-суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Тобто, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).
З матеріалів справи вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу позивачем та його представником оцінено у розмірі 9  000, 00 грн. за вивчення документації, яка надавалася митному органу; ознайомлення з матеріалами справи, підготовка запитів про отримання додаткових доказів; консультування клієнта з правових питань, пов`язаних з предметом договору; збирання доказів для подання позовної заяви до суду; виготовлення копій документів; вивчення практики судових рішень з аналогічних спорів; складання позовної заяви та 6 000 грн. за представництво та захист інтересів ТОВ «ВІСТ ГРУП» в суді першої інстанції, складання письмових пояснень; складання письмових пояснень, відповідей  на відзиви за позовом та інших процесуальних документів.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 15   000, 00 грн. позивачем до суду надано: копію договору про надання правничої допомоги від 19.07.2019 №04-07/19, копію акту наданих послуг від 31.07.2019, розрахунок вартості надання послуг (додаток до договору від 19.07.2019 №04-07/19).
На підтвердження сплати позивачем витрат на правничу допомогу було долучено до матеріалів справи платіжне доручення від 03.09.2019 №4988 на суму 15 000, 00 грн. з призначенням платежу «оплата за надання правової допомоги згідно договору №04-07/19 від 19.07.2019, рах. СФ-0000019 від 25.07.2019»). 
Виходячи з аналізу вищевикладеного та норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).          
Колегія суддів зазначає, що незважаючи на факт розгляду справи судом першої інстанції в загальному позовному провадженні, за характером правовідносин справа відноситься до справ незначної складності.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позовна заява позивача викладена на 8 аркушах, відповідь на відзив складається з 3 аркушів, а в поясненнях викладено декілька абзаців. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, при розгляді даної справи фактично не відбувалися судові засідання, на яких адвокат представляв би інтереси ТОВ «ВІСТ ГРУП» та витрачав би час.
При цьому, позивачем не було надано доказів співмірності  заявлених позивачем до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;  ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Таким чином, перевіривши наданий разом з позовною заявою попередній (орієнтований) розрахунок витрат,  незначну складність адміністративної справи, відсутність числових показників та обґрунтувань щодо витраченого часу на виконання передбачених наданими договорами про надання правової допомоги робіт, обсяг та зміст позовної заяви і відповіді на відзив з доданими до них документами, колегія суддів зазначає про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо необхідності зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 2   000, 00 грн. за підготовку позову та його подання в суд та 2  000, 00 грн. за представництво ТОВ «ВІСТ ГРУП» в суді першої інстанції (що охоплює процедуру підготовки заперечень  на відзив та інші дії, пов`язані із супроводженням справи без участі у судових засіданнях).
При цьому, інші аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби (правонаступник Київської митниці Державної фіскальної служби) залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                                                  Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                                                              Кузьменко В.В.

                                                                                                                                        Шурко О.І.