ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 р.	Справа № 440/2318/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
представника позивача Рекотової Т.А.,
представника відповідача Озацької О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть - АЗС - Україна" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 17.12.19 року по справі № 440/2318/19
за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть - АЗС - Україна"      
до           Офісу великих платників податків Державної податкової служби                    
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть - АЗС - Україна" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби  про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій №0000015018 від 10 січня 2019 року, винесеного Харківським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби – відмовлено.
Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вважає, що рішення про застосування фінансових санкцій прийнято выдповыдачем не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений законодавством, а тому, наявні підстави для його скасування.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача в судовому засіданні та у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти  доводів останньої та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування  не вбачає.
Ухвалою Другого апеляційного адміністартивного суду від 11.03.2020р. замінено  відповідача з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби   на правонаступника  - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.  
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 28 листопада 2018 року Офісом великих платників податків ДФС на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.5, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України виданий наказ “Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Татнєфть –АЗС-Україна” №2237 /а.с. 204/. 
Відповідно до змісту наказу перевірку провести за період діяльності згідно зі статтею 102 Податкового кодексу України з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), починаючи з 04 грудня 2018 року тривалістю не більше 10 діб.
Копію наказу вручено майстру АЗС № 126 ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна” Нестеренку О.М., про що свідчить його особистий підпис /а.с. 157-158/.
На підставі наказу виписані направлення на перевірку № 188 та № 189 від 04 грудня 2018 року, копії яких також вручені ОСОБА_1 , а також останньому пред`явлені службові посвідчення /а.с. 157-158/.
04 грудня 2018 року Харківським управлінням Офісу великих платників ДФС розпочата фактична перевірка АЗС № 126 з магазином за адресою: вул. Пушкіна, 85, м. Богодухів, Харківська область, в якому здійснює свою діяльність ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна”.
За результатами перевірки складено акт №0007/28/10/РРО/38194448 від 13 грудня 2018 року /а.с. 107-108/, в якому зафіксовано порушення ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна” статті 15 Закону України “Про державне регулювання виробництва, обігу спирту етилового, плодового і коньячного, алкогольних напоїв і тютюнових виробів” внаслідок здійснення товариством роздрібної торгівлі алкогольними напоями через реєстратор розрахункових операцій, що не зазначений у ліцензії, а саме: у періоді з 01 жовтня 2017 року по 16 січня 2018 року ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна” здійснювало роздрібну торгівлю алкогольними напоями на АЗС №126 з магазином через РРО МАРIЯ-303А2, заводський № НОМЕР_1 , фіскальний №3000175758, зареєстрований 19 листопада 2015 року, який не зазначений у ліцензіях на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №162004649025 та №172004649052. Загальна сума вартості алкогольних напоїв, реалізованих в роздріб через РРО МАРIЯ-303А2, фіскальний номер 3000175758 за період з 01 жовтня 2017 року по 16 січня 2018 року склала 32001,28 грн.
Акт перевірки №0007/28/10/РРО/38194448 від 13 грудня 2018 року підписаний від суб`єкта господарювання особою, в присутності якої проводилася перевірка, - майстром АЗС ОСОБА_1 . Йому ж і вручено один примірник акта перевірки, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 /а.с. 107-108/.
Не погодившись з актом перевірки №0007/28/10/РРО/38194448 від 13 грудня 2018 року з двох підстав: 1) при прийомі документів на видачу ліцензії поза увагою фіскального органу залишено помилкове відображення товариством іншого РРО, який був знятий з реєстрації у зв`язку з закінченням терміну його роботи та виведений з реєстру, 2) здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями через РРО,  не зазначеного в ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, не призвело до втрат Державного бюджету, оскільки плата за ліцензію товариством внесена та продаж товарів оприбутковувався відповідно до вимог чинного законодавства, ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна” подано заперечення від 19 грудня 2018 року № 21/04-1505 на акт фактичної перевірки /а.с. 103-105/.
Розглянувши заперечення на акт фактичної перевірки, ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна” надана відповідь від 04 січня 2019 року № 449/10/28-10-50-18-14 /а.с. 67-68/, згідно з якою висновки акта перевірки залишено без змін, а заперечення – без задоволення. 
За результатами перевірки Офісом ВПП ДФС прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №0000015018 від 10 січня 2019 року /а.с. 112-113/, згідно з яким до ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна” на підставі абзацу 7 частини другої статті 17 Закону України “Про державне регулювання виробництва, обігу спирту етилового, плодового і коньячного, алкогольних напоїв і тютюнових виробів” застосовано фінансові санкції у сумі 64002,56 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії.
Не погодившись із рішенням про застосування фінансових санкцій №0000015018 від 10 січня 2019 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вімовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та доведеності відповідачем правомірності прийнятого ним рішення про застосування фінансових санкцій.
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України /далі – ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) / передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). 
Підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності такої підстави: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Отже, наведена норма дозволяє проведення фактичної перевірки на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів   статті 16 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального”   покладені на відповідача.
Пунктом 80.7 статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
За правилом пункту 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Так, відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції), такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. 
Судовим розглядом встановлено, що позивач допустив посадових осіб до проведення фактичної перевірки. 
Перевірка здійснювалася в присутності особи, яка на момент перевірки фактично проводила розрахункові операції, а саме: ОСОБА_1 .
Так, у фіскальному чеку РРО № 135507, виданому при проведенні контрольно-розрахункової операції 04 грудня 2018 року, ОСОБА_1 визначено особою, яка проводить розрахункові операції (касиром) /а.с.109/.
Також ОСОБА_1 зроблено Опис наявних купюр та монет, що знаходяться на місці проведення розрахунків станом на 04 грудня 2018 року, що є додатком до акта перевірки №0007/28/10/РРО/38194448 від 13 грудня 2018 року /а.с. 109/, та складено Відомість про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів станом на 04 грудня 2018 року, що є додатком до акта перевірки №0007/28/10/РРО/38194448 від 13 грудня 2018 року /а.с. 111/.
ОСОБА_1 отримав копію наказу “Про проведення фактичної перевірки ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна”” № 2237 від 28 листопада 2018 року; розписався в направленнях на перевірку № 188 та № 189 від 04 грудня 2018 року; підписав акт перевірки №0007/28/10/РРО/38194448 від 13 грудня 2018 року та отримав один його примірник.
Доводи позивача стосовно того, що фактична перевірка проводилася в присутності неуповноваженої особи позивача, бо особою, уповноваженою на проведення розрахункових операцій, відповідно до наказу про прийняття на роботу № 888-к від 01 грудня 2014 року /а.с. 163/ та посадової інструкції продавця, затвердженої ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна” 11 березня 2013 року /а.с. 164/, є громадянка ОСОБА_2 , судова колегія до уваги не бере, оскільки у статті 80 Податкового кодексу України вжито термін “особа, яка фактично проводить розрахункові операції”, а не термін “особа, яка уповноважена на проведення розрахункових операцій”.
Крім того, згідно з пунктом 81.2 статті 81,  пунктами 86.5, 86.7 статті 86 ПК України посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта. Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності). Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу. У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Разом з тим у запереченнях на акт фактичної перевірки №0007/28/10/РРО/38194448 від 13 грудня 2018 року, а також у позовній заяві директор  ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна” Шарий І.Л. жодним чином не висловлював свою незгоду щодо процедури проведення перевірки, підстав її призначення та періоду перевірки.
Доводи позивача про повторність притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення, яке встановлювалося попередньою документальною плановою перевіркою з питання дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2017 року, результати якої оформлені актом перевірки №15/28-10-5016-06/3819448 від 23 березня 2018 року, судова колегія оцінює критично, виходячи з наступного.
В ході проведення документальної та фактичної перевірок, за результатами яких складено акти від 23 березня 2018 року №15/28-10-5016-06/3819448 та від 13 грудня 2018 року №0007/28/10/РРО/38194448, встановлені порушення за різні періоди діяльності товариства /а.с. 213-219/. Так, документальною перевіркою, за результатами якої складено акт №15/28-10-5016-06/3819448 від 23 березня 2018 року, встановлено порушення ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна” в частині реалізації алкогольних напоїв через РРО, який не зазначений в ліцензіях №АЕ466802, №АЖ044903, №162004649025, у період діяльності товариства з 23 листопада 2015 року по 30 вересня 2017 року. Фактичною перевіркою, за результатами якої складено акт №0007/28/10/РРО/38194448 від 13 грудня 2018 року, встановлено порушення в частині реалізації алкогольних напоїв через РРО, який не зазначений в ліцензіях №162004649025 та №172004649052, у період діяльності товариства з 01 жовтня 2017 року по 16 січня 2018 року. 
При цьому охоплений перевіркою період (з 01 жовтня 2017 року по 16 січня 2018 року) відповідає строку давності (1095 днів), визначеному статтею 102 Податкового кодексу України.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” № 481/95-ВР від 19 грудня 1995 року / далі – Закон № 481/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)/.
Відповідно до статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.  Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання. У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби. У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями суб`єктом господарювання зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.
З метою забезпечення належного виконання вимог статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року N 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та відповідно до пункту 1.1.5 наказу ДФС України від 19.08.2014 N 50 "Про результати аудиту ефективності надання послуг з видачі ліцензій на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі, та тютюновими виробами, на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами" наказом Державної фіскальної служби України  № 213 від 24 жовтня 2014 року затверджено Рекомендації щодо організації роботи головних управлінь ДФС України із приймання документів та видачі ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами /далі – наказ № 213/.
Вказаним наказом визначений порядок розгляду заяви про видачу ліцензії.
Так, згідно з пунктом 3.2 зазначеного порядку (в редакції, чинній на момент подання позивачем заяв про видачу ліцензій 15 листопада 2016 року та 09 листопада 2017 року) розгляд заяви про видачу ліцензії здійснює структурний підрозділ Головного управління у такому порядку: перевіряє відповідність поданих документів законодавству України; здійснює перевірку фактичного надходження коштів за видачу ліцензії (дубліката) до бюджету; перевіряє відповідність поданих у заяві даних щодо реєстраторів розрахункових операцій даним Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій; здійснює обстеження наявності місця торгівлі в новоствореного суб`єкта господарювання або новоствореного місця торгівлі, зазначеного у заяві (за наявності ризиків відсутності місця торгівлі); приймає рішення про видачу ліцензії (дубліката) або готує вмотивоване рішення про відмову у видачі ліцензії; проводить видачу ліцензії або дубліката; вносить відповідні дані до ліцензійного реєстру та направляє відомості до Єдиного ліцензійного реєстру.
Отже, при розгляді заяви про видачу ліцензії структурний підрозділ Головного управління перевіряє відповідність поданих у заяві даних щодо реєстраторів розрахункових операцій даним Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року N 1315 затверджено Положення про Державний реєстр реєстрів розрахункових операцій /далі – постанова КМУ № 1315/.
Згідно з пунктом 1 постанови КМУ № 1315 Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій (далі - Державний реєстр) - перелік моделей реєстраторів розрахункових операцій, їх модифікацій вітчизняного та іноземного виробництва (далі - моделі), які відповідають вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, пройшли державну сертифікацію і дозволені для застосування під час здійснення розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.
Відповідно до пункту 2 постанови КМУ № 1315 до Державного реєстру вносяться такі дані про моделі: назва; версія внутрішнього програмного забезпечення; найменування та місцезнаходження заявника і виробника; строк первинної реєстрації в органах державної податкової служби; дата та номер рішення про включення до Державного реєстру; сфера застосування. 
Пунктом 5 постанови КМУ № 1315 встановлено, що ведення Державного реєстру забезпечує Державна податкова адміністрація.
Згідно з пунктом 14 постанови КМУ № 1315 кожна модель для конкретної сфери застосування включається до Державного реєстру лише один раз.
На виконання приписів постанови Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 р. N 1315, Наказом ДПС України від 05 березня 2013 року № 51 /а.с. 148-150/ внесено  до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій модель реєстратору МАРIЯ ЛТ-МТМ.
Під час розгляду заяв позивача про видачу ліцензій від 15.11.2016 № 11222/10 та від 09.11.2017 №23110/10 /а.с. 118-119/ структурним підрозділом Головного управління перевірено, що модель реєстратора розрахункових операцій МАРIЯ ЛТ-МТМ, яка зазначена в заявах  ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна” на отримання ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, включена до Державного реєстру РРО згідно Наказів ДФС України “Про затвердження Державного реєстру РРО” відповідно до заяв виробника моделі РРО ПрАТ “Резонанс” (м. Кривий Ріг): № 302 від 27 квітня 2015 року /а.с. 145-147/,  № 406 від 07 червня 2017 року /а.с. 142-144/ та № 854 від 18 грудня 2017 року /а.с. 139-141/, а відтак підстав для невидачі позивачу ліцензій № 162004649025  та № 172004649052 /а.с. 115-116/ не було.
У заявах ТОВ “Татнефть-АЗС-Україна” на одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, поданих до ДФС у Харківській області від 15.11.2016 № 11222/10 та від 09.11.2017 №23110/10, позивачем самостійно зазначено про необхідність внесення у Додаток до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями інформації про електронний контрольно-касовий апарат МАРІЯ ЛТ-МТМ, заводський номер НОМЕР_2 , реєстраційне посвідчення № НОМЕР_3 від 07 вересня 2012 року. 
Таким чином, ліцензії видані позивачу на підставі даних, вказаних ним у заявах.
В той же час фактичною перевіркою виявлено, що у період  з 01 жовтня 2017 року по 16 січня 2018 року ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна” здійснювало роздрібну торгівлю алкогольними напоями на АЗС №126 через РРО МАРIЯ-303А2, заводський № НОМЕР_1 , фіскальний №3000175758, що зареєстрований 19 ІНФОРМАЦІЯ_1 2015 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, позивач здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат, не зазначений у ліцензіях №162004649025 та №172004649052. 
Оскільки ані статтею 15 Закону №481/95-ВР, ані наказом № 213 не передбачено здійснення структурним підрозділом Головного управління перевірки даних в заяві про видачу ліцензії даним  РРО за місцем здійснення господарської діяльності суб`єкта господарювання, суд не знаходить фактичних даних для спростування факту вчинення позивачем порушення статті 15 Закону N 481/95-ВР, на чому наполягає позивач.
Також судом взято до уваги положення статті 15 Закону №481/95-ВР, згідно яких  у разі зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання ліцензії (за винятком змін, пов`язаних з реорганізацією суб`єкта господарювання та/або зміною типу акціонерного товариства), орган, який видав ліцензію, на підставі заяви суб`єкта господарювання протягом трьох робочих днів видає суб`єкту господарювання ліцензію, оформлену на новому бланку з урахуванням змін.
З матеріалів справи вбачається, що  ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна” протягом періоду, за який було встановлено порушення (з 01 жовтня 2017 року по 16 січня 2018 року), із заявою про внесення змін та/або доповнень до виданих ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями до фіскального органу не зверталося.
Твердження позивача про те, що використання іншого контрольно-касового апарату не призвело до втрат бюджету, не спростовує самого факту допущення позивачем порушення   статті 15 Закону №481/95-ВР   та не звільняє його від відповідальності, передбаченої абзацом 7 частини другої    статті 17 цього Закону.
Відповідно до абзацу 7 частини другої статті 17 Закону №481/95   до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії - 200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) продукції, але не менше 10000 гривень.
Як встановлено перевіркою та зафіксовано в акті перевірки від 13 грудня 2018 року №0007/28/10/РРО/38194448, загальна сума вартості алкогольних напоїв, реалізованих в роздріб через РРО МАРIЯ-303А2, фіскальний номер 3000175758 за період з 01 жовтня 2017 року по 16 січня 2018 року склала 32001,28 грн.
З огляду на викладене, розмір штрафу складає 64002,56 грн (200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат продукції).
Твердження позивача щодо порушення контролюючим органом строку застосування адміністративно-господарських санкцій, встановленого статтею 250 Господарського кодексу України, суперечить нормі самої статті, яка передбачає, що її дія не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.
З вищевикладеного слідує, що штраф накладено на позивача правомірно,  а тому підстави для визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 10 січня 2019 року № 0000015018, винесеного Харківським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, відсутні.
Таким чином, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені діючим законодавством України.
Відповідно до ч. 1. ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивачем не доведено належними доказами протиправність оскаржуваного рішення.
В свою чергу, відповідачем було доведено належними доказами правомірність прийнятого рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, яке є предметом розгляду даної справи.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
          Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна" - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 року по справі № 440/2318/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді 	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк   	

Повний текст постанови складено  17.03.2020 року