13.05.20
22-ц/812/792/20Провадження № 22-ц/812/792/20

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах : 

головуючого судді– Бондаренко Т.З., 
суддів –Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання- Богуславською О.М.
за участю: відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою 

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Савіна О.І. у цивільній справі № 486/633/18 за позовом 
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В :
У травні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-АТ КБ «ПриватБанк», Банк») звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору б/н від 31 січня 2012 року отримав кредит у розмірі 4100,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. 
Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, станом на 02 травня 2018 року виникла заборгованість в сумі 86 487,05 гривень, яка складається з наступного: 4039,23 грн. - заборгованість за кредитом; 73798,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4054,45 грн. - заборгованість за пенею та комісією; відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правилами надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 4094,62 грн. - штраф (процентна складова), яку і просив стягнути з останнього.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від12 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
       
Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що ним надані належні та допустимі докази по справі, також наданий розрахунок заборгованості, в якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, і відповідачем ці докази не спростовані. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовити у стягненні відсотків та інших нарахувань по кредиту та нехтувати принципами платності кредитного договору.
ОСОБА_1 у своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначав, що кредитний договір з Банком не укладав, звертався лише для оформлення картки для отримання пенсії за інвалідністю.
Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення не відповідає в повній мірі наведеним вимогам.
Судом встановлено, що 31 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено картковий кредитний договір б/н, шляхом підписання останнім Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 31 січня 2012 року. (а. с. № 7). 
         На підставі вказаної анкети-заяви банк видав відповідачу кредитну картку № НОМЕР_1 (а.с.69).
       Вказані обставини відповідачем не оспорюються, хоча стверджує, що кредитний ліміт на картці не встановлювався, карткою він особисто не користувався, коштами користувались його родичи.     
В позовній заяві позивач зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банка складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за даним кредитним договором, у нього перед АТ КБ «ПриватБанк» утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк».
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Контракт», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 8-32).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 02 травня 2018 року становить 86487,05 грн., яка складається з наступного: 4039,23 грн. – заборгованість за кредитом; 73798,75 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 4054,45 грн. – заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4094,62 грн. - штраф (процентна складова).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
03 липня 2019 року у справі N 342/180/17/14-131цс19 Велика Палата Верховного Суду розглянула касаційну скаргу позичальника на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до позичальника про стягнення заборгованості, і прийняла постанову, в якій зазначила таке.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У заяві позичальника від 31 січня 2012 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
 Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18 травня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Отже, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.
Згідно з вимогами ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» може бути тільки оплатним, за винятком передбачених законом випадків. Вони узгоджуються із вимогами частини першої статті 1048 ЦК України, відповідно до якої якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Разом з тим розрахунок заборгованості за договором б/н від 31 січня 2012 року, позивачем зроблено не за ставками НБУ, а відповідно до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тобто підставами позову були вказані умови та Правила. 
В той же час згідно з вимогами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
До апеляційної інстанції Банком надано розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором виконаний за обліковими ставками Національного Банку України, згідно якого заборгованість за тілом кредиту складає 3557,27 грн. та відсотків в розмірі 2246, 05 грн. за період з лютого 2014 року по 02 травня 2018 року.
Проте як видно з наданої до суду довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 04 липня 2018 року термін дії картки було встановлено до липня 2017 року (т.1 а.с 69).
За такого, з відповідача на користь банку слід стягнути тіло кредиту 3557,27 грн. та відсотки за користування кредитом за ставками НБУ за період виникнення заборгованості та до кінцевого терміну дії картки, яким обмежується строк кредитування, а саме в сумі 1852 грн. 33 коп.
        Натомість районний суд не звернув на вказане уваги, дійшовши правильного висновку щодо неможливості стягнення заборгованості за запропонованим позивачем розрахунком, суд в порушення вимог ст. 12 ЦПК України не роз`яснив учасникам процесу їх право на надання уточненого розрахунку або зустрічного розрахунку не сприяючи при цьому реалізації прав та обов`язків сторін судового процесу, формально послався на відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження розміру боргу.
Згідно частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги знайшли часткове підтвердження, тому як зазначалося вище, рішення суду першої інстанції слід скасувати, частково задовольнивши апеляційну скаргу. 
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає зміні розмір судових витрат.
За частиною першої цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які складають 6%.
Як вбачається з матеріалів справи судовий збір при зверненні до суду першої інстанції з позовом позивачем сплачено 1762 грн. та при подачі апеляційної скарги - 2643 грн. 
Тому враховуючи наведене з відповідача на користь Банку підлягають стягненню 264,30 грн. судового збору. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 382 ЦПК України, судова колегія, 

П О С Т А Н О В И Л А: 

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 31 січня 2012 року, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3557, 27 грн., відсотків в розмірі 1852,33 грн., а всього 5409,60 грн. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 264,30 грн. судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, 14 травня 2020 року.
Судді        Т.З.Бондаренко 

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова