ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2979/20 Справа № 201/645/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Варенко О.П.,
суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «УПСК», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:
В січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 червня 2018 року за участю автомобіля «Опель», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 і автомобіля марки «Daihatsu», д/н НОМЕР_2 , під її керуванням відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені. Винуватцем цієї ДТП у судовому порядку була визнана ОСОБА_1 . 
Вартість матеріального збитку, спричиненого їй визначено експертним дослідженням та становить 10 110 грн 15 коп. 
На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 10 110 грн 15 коп. - вартості відновлювального ремонту автомобіля, 800 грн - вартості експертизи, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 10 110 грн 15 коп., 800 грн в рахунок повернення витрат на проведення експертного дослідження, 2 000 грн моральної шкоди, а разом 12 910  грн 15 коп.
Вирішено питання судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що цивільна відповідальність відповідача застрахована, тому саме страховик у випадку виникнення деліктного зобов`язання бере на себе відшкодування обов`язку страхувальника. Крім того, вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтовано завищеною.
Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 12 червня 2018 року за участю автомобіля «Опель», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 і автомобіля марки «Daihatsu», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені.
Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2018 року ОСОБА_1 була визнана винною у скоєнні зазначеної ДТП (а.с. 8).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 УПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 власником автомобіля «Daihatsu», д/н НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 (а.с. 7).
Висновком автотоварознавчого дослідження розмір відновлювального ремонту автомобіля «Daihatsu», д/н НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнта фізичного зносу деталей, становить 10 110 грн 15 коп. (а.с. 9).
Відповідно до квитанції про сплату наданих експертних послуг від 20 червня 2018 року вартість послуг експерта були сплачені ОСОБА_2 в розмірі 800 грн (а.с. 10).
Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача  ОСОБА_1 на користь позивача матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 10 110,15 грн, а також 800 грн на проведення експертного дослідження,суд першої інстанції виходив з того, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. 
Однак, колегія суддів погодитись з такими висновками суду першої інстанції не може, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Опель», д/н НОМЕР_1 була застрахована ПАТ «УПСК» на підставі полісу № АК/3781233, що діяв з 15.08.2017 року до 14.08.2018 року включно (а.с.86).
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Відповідно до страхового полісу № АК/3781233, страхова сума, тобто ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого складає 100 000 грн. 
Тобто, розмір заподіяної шкоди, встановлений рішенням суду, входить в межі суми страхового відшкодування.
Згідно статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.
Стаття 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, яка завдала шкоду.
Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість особи, що завдала шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Тому відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
Встановивши, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, суд першої інстанції залишив поза увагою, що страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Враховуючи, що встановлений рішенням суду розмір заподіяної шкоди входить в межі суми страхового відшкодування, зазначений розмір матеріальної шкоди не підлягає стягненню з ОСОБА_1 , тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині.
В частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2000 грн рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні позовних вимог в цій частині не можуть бути прийняті до уваги, оскільки про спричинення позивачу моральної шкоди свідчить сам факт пошкодження автомобіля, в результаті чого було порушено нормальні життєві зв`язки позивача. Суд першої інстанції, керуючись ст.ст.23, 1167 ЦК України, прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви в цій частині, визначена судом сума відшкодування моральної шкоди відповідає обставинам справи, засадам розумності, виваженості та справедливості.
Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 119,03 грн, в зв`язку з чим в цій частині рішення суду підлягає зміні, та витрати, понесені позивачем за подачу апеляційної скарги у розмірі 974,00 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року - в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 10110 (десять тисяч сто десять) грн 15 коп., 800 (вісімсот) грн в рахунок повернення витрат на проведення експертного дослідження - скасувати та відмовити у задоволенні цих вимог.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року - в частині стягнення судового збору змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 119,03 грн.
В іншій оскаржуваній частині рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 974,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко
Судді: В.С.Городнича 
О.В.Лаченкова