ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2020 року м. Харків

Справа № 643/15977/19 
Провадження №22-ц/818/2386/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
Суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
секретаря Каплоух Н.Б.

Учасники справи :
Позивач:                 ОСОБА_1 ,
Відповідач:                  ОСОБА_2 , 
Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,
                              
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківський прав та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення Московського районного суду міста Харкова від 24 січня 2020 року, ухвалене суддею Крівцовим Д.А., 

у с т а н о в и в :

1 жовтня 2019 року  ОСОБА_1  звернулася до Московського районного суду м. Харкова  з позовом, в якому просила:
- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. 

Позов мотивований тим, що позивач є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідачем шлюб розірвано 26.03.2018 року. Фактично шлюбні відносини були припинені з початку 2016 року. З часу розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, припинив з ними спілкування, не приймає участі у вихованні дитини, не допомагає матеріально, не цікавиться її життям, здоров`ям, розвитком. Дитина не отримує матеріальної допомоги від відповідача. Відповідач написав та нотаріально посвідчив заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій відмовилась від позовних вимог в частині стягнення аліментів.

21 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій визнав повністю уточнені позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківський прав – задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.10.2019 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач двічі письмово висловлював свою згоду на позбавлення його батьківських прав, свідомо нехтував своїми обов`язками щодо виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухилявся від вказаних обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Хоча позивач відмовилась від позовних вимог про стягнення аліментів, суд за власною ініціативою вирішив питання щодо стягнення аліментів з відповідача керуючись ст.166 СК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення аліментів, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог стягуючи з нього аліменти.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги бачається і як пояснив відповідач в суді апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції він оскаржує лише в частині стягнення аліментів, тому в іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.03.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04.10.2014 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 872 – розірвано (а.с. 9). 

Відповідно до свідоцтва про народження серії  НОМЕР_1 , виданого 04.06.2015 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2596, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 (а.с. 7). 

Згідно з довідкою, виданою КЗ «ДНЗ № 290» № 15/01-36 від 27.08.2019 року, ОСОБА_4 , 2015 року народження, відвідує середню групу в Комунальному закладі «Дошкільний навчальний заклад (ясла – садок) № 290 комбінованого типу Харківської міської ради» з 28.08.2017 року по теперішній час (а.с.10). 

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 677 від 06.11.2019 року, вказаний Департамент, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 30-31).

Також в матеріалах справи міститься засвідчена нотаріусом заява ОСОБА_2 , в якій він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відмовляється в майбутньому від усіх матеріальних та нематеріальних прав, пов`язаних з батьківством, які б він міг би мати у разі своєї непрацездатності від ОСОБА_3 (а.с. 39).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з частиною другою  статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. 

Згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи проголошені міжнародно-правовими актами та нормами національного законодавства засади як найкращого забезпечення інтересів дитини, забезпечення її захисту і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, те, що матеріали справи не містять жодних доказів про джерела утримання дитини для створення необхідних умов для її виховання та розвитку, відсутність даних про місце роботи, доходи позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.10.2019 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

З огляду на те, що в суді першої інстанції позивач відмовилась від позовних вимог про стягнення аліментів, суд не прийняв цю відмову, застосувавши вимоги ст.166 СК України, а в апеляційному суді позивач не підтримала заяву про відмову від отримання аліментів і наполягала на їх стягненні, судова колегія погоджується з висновком суду про стягнення аліментів на утримання дитини на її користь.

Доводів та заперечень щодо розміру визначених судом першої інстанції аліментів апеляційна скарга не містить. Матеріали справи також не містять інформації щодо перебування на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних батьків.

Пояснення відповідача, що він не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не можуть бути підствою для його звільнення від утримання дитини до ухвалення рішення судом про задоволення позову про оспорювання батьківства.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України).

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 викладено правовий висновок, згідно з яким, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд –

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  – залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду міста Харкова від 24 січня 2020 року в частині стягнення аліментів – залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                   С.С. Кругова

Судді                                                                                                       О.В. Маміна

                                                                               Н.П. Пилипчук

повний текст постанови
складено 10 червня 2020 року