УХВАЛА

14 квітня 2020 року 
Київ
справа №120/2290/19-а
адміністративне провадження №К/9901/9556/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року та на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23  січня  2020 року в справі №  120/2290/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області у якому, з урахуванням заяви від 05 серпня 2019 року, просив:
- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Вінницькій області щодо відмови у поновленні в паспорті позивача серії НОМЕР_1 запису "Має право здійснювати любі платежі без ідентифікаційного номера", завірення цього запису підписом керівника та гербовою печаткою відповідно до рішення Барського районного суду Вінницької області від 08 липня 2004 року та, як наслідок, неможливості податкового обліку без ідентифікаційного номеру;
- зобов`язати відповідача поновити у паспорті позивача № НОМЕР_1 запис "Має право здійснювати любі платежі без ідентифікаційного номера", завірити запис підписом керівника та гербовою печаткою відповідно до рішення Барського районного суду Вінницької області від 08 липня 2004 року та на підставі листа ДПА України № 5714 ІМ 28-1015 від 25 червня 2005 року, яким позивача проінформовано про вилучення його ідентифікаційного номера з Державного реєстру фізичних осіб.
09 вересня 2019 року рішенням Вінницького окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.
На вказані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду позивач подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 02 квітня 2020 року.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. 
Касаційна скарга ОСОБА_1 подана на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України.
Подана касаційна скарга позивача містить лише виклад обставини справи, цитати нормативних актів, перелік постанов Верховного Суду та незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.
При цьому касаційна скарга не містить висновку Верховного Суду, від якого, на думку позивача, має відступити суд касаційної інстанції та в якій саме постанові Верховного Суду викладено такий висновок.
Таким чином, позивачем не викладено підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме не вказано яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта, викладено у висновку Верховного Суду, від якого необхідно відступити, також не вказано подібності правовідносин в оскаржуваному рішенні та у рішенні в якому міститься висновок, викладений у постанові Верховного Суду. Крім того, позивач покликаючись на ряд постанов Верховного Суду не обгрунтував, що ці постанови ухвалено у справах за подібними відносинами із цією справою та не зазначив який висновок та щодо застосування якої конкретної норми права вони містять.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України     суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.  
Таким чином межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення позивачем у касацій скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року та на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23  січня  2020 року в справі №  120/2290/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.   

Суддя-доповідач                                                                                 Н.В. Шевцова